Ökad tillgång till organ
Skriftlig fråga 2019/20:2134 av Markus Wiechel (SD)
Frågan är inlämnad
Händelser
- Inlämnad
- 2020-09-04
- Överlämnad
- 2020-09-07
- Anmäld
- 2020-09-08
- Svarsdatum
- 2020-09-16
- Sista svarsdatum
- 2020-09-16
- Besvarad
- 2020-09-16
Skriftliga frågor
Riksdagens ledamöter kan kontrollera regeringen genom att ställa skriftliga frågor till ministrarna. Ministrarna besvarar frågorna skriftligt.
till Socialminister Lena Hallengren (S)
Runt 1,5 miljoner svenskar har i dag anmält sig till organdonationsregistret, och den siffran kunde ha varit betydligt större. De allra flesta är positiva till att donera sina organ, och i Sverige har vi bland de mest donationsvänliga medborgarna i världen. En undersökning från 2010 visade att hela 80 procent av befolkningen var positiva till att donera sina organ. Trots detta är vi samtidigt förhållandevis dåliga på att donera, och många som kan tänka sig att donera sina organ skriver aldrig in sig i registret.
Må så vara att många tycker att det är otäckt att någon skär i ens kropp, även efter ens död. Det gäller dock att påminna alla dem som kan tänka sig att ta emot ett organ om behovet skulle uppstå att några också måste vara villiga att donera organ när livet tagit slut. I dag ligger Sverige på 16:e plats som donationsland i Europa, och runt 800 personer köar för en transplantation. Detta innebär att ungefär 30 av dessa, eller cirka en person i veckan, avlider under väntan på ett organ och många av de övriga blir så sjuka att de inte klarar någon transplantation när det väl är dags. Sverige måste med andra ord bli betydligt bättre på att kommunicera ut denna fråga, och den svenska sjukvården behöver bli bättre på att identifiera möjliga organdonatorer.
Vi måste vända våra blickar till länder som är bättre än vi på det här. För att göra det behöver vi inte se särskilt långt, utan det räcker med att se på grannlandet Norge, som är ett av världens bästa länder sett till organdonation. Norges framgång kan spåras tillbaka till 1997, då Stiftelsen Organdonasjon bildades. Stiftelsen kommunicerar i dag ut organdonation på ett synligt och positivt sätt, och som ensam i världen tog man fram en donationsapplikation. Utöver detta håller man i skolföreläsningar och medverkar i tv-serier. Organisationsstrukturen i Norge ser inte heller riktigt ut som den gör i Sverige. Till skillnad från Sverige, där det finns fem olika transplantationscentrum med fem olika väntelistor, har Norge bara ett transplantationscentrum. Man identifierar tidigt möjliga donatorer och ser till att sjukvårdspersonal som arbetar med organdonation erbjuds relevant utbildning i frågan i tre olika steg. I Norge, men även i bland annat Spanien, väljer man således också att utgå ifrån att en person som avlidit valt att donera sitt organ snarare än det motsatta, som i Sverige. Önskar man inte donera sitt organ slipper man det genom att skriva upp sig i ett register. Inte helt oväntat ligger just de länder som använder sig av detta system på topp fem i världen avseende organdonation.
I Sverige går vården ut på att patienten är i fokus, och det är också patientens intressen som ska vara i fokus, så även efter vederbörandes död. Att en anhörig då har möjligheten att använda sitt veto mot sin döde släkting, även om patienten skrivit upp sig i donationsregistret, är fullkomligt orimligt.
Mot bakgrund av detta önskas socialminister Lena Hallengren svara på följande fråga:
Vilka initiativ kan vi förvänta oss från ministern för att öka antalet organdonationer i Sverige? Kan ministern exempelvis tänka sig att likt Norge utgå från att alla människor önskar donera sina organ eller att avskaffa vetorätten för anhöriga?
Svar på skriftlig fråga 2019/20:2134 besvarad av Socialminister Lena Hallengren (S)
Svar på fråga 2019/20:2134 av Markus Wiechel (SD)
Ökad tillgång till organ
Markus Wiechel har frågat mig vilka initiativ som kan förväntas från mig för att öka antalet organdonationer i Sverige och om jag exempelvis kan tänka mig att likt Norge utgå från att alla människor önskar donera sina organ eller att avskaffa vetorätten för anhöriga.
I Sverige har antalet organtransplantationer de senaste åren legat på de högsta nivåerna någonsin, ca 800 per år. Trots en över tid positiv utveckling är det dock fortfarande många som får vänta alltför länge på transplantation.
Markus Wiechel jämför situationen i Sverige med den i Norge. Vid internationella jämförelser används måttet antal avlidna donatorer per miljon invånare. I Sverige har det värdet de senaste åren uppgått till drygt 19 avlidna donatorer per miljon invånare och år och i Norge till omkring 21.
När det gäller samtycke till organdonation gäller i stort sett samma regler i Norge som i Sverige. Om en person inte själv uttryckligen har samtyckt till donation kan den ändå genomföras om det inte finns förhållanden som visar på att personen skulle ha motsatt sig det. Om det finns närstående ska dessa tillfrågas om detta. Endast om personens egen inställning är okänd kan närstående neka donationen. En skillnad är att i Norge får donation inte genomföras om personen inte har några närstående. I Sverige finns inte en sådan begränsning.
Ansvaret för en väl fungerande donations- och transplantationsverksamhet vilar ytterst på regionerna. För att stödja utvecklingen inom detta område inrättades 2018 på regeringens initiativ ett nationellt donationsfrämjande centrum vid Socialstyrelsen.
I juni 2019 lämnades i betänkandet Organbevarande behandling för donation (SOU 2019:26) förslag om lagändringar inom detta område, bland annat ett förslag om att ta bort den vetorätt som närstående i dag har. Betänkandet har remitterats och ärendet bereds i Regeringskansliet. Regeringen avser att senare i höst lämna en proposition inom området organdonation.
Det är naturligtvis angeläget att den höga donationsviljan i befolkningen också kommer till uttryck genom att fler donationer kommer till stånd. Regeringen följer därför noga utvecklingen inom detta område.
Stockholm den 16 september 2020
Lena Hallengren
Intressenter
Frågeställare
Skriftliga frågor
Riksdagens ledamöter kan kontrollera regeringen genom att ställa skriftliga frågor till ministrarna. Ministrarna besvarar frågorna skriftligt.