Stalkning och den familjerättsliga lagstiftningen
Skriftlig fråga 2023/24:488 av Laila Naraghi (S)
Frågan är besvarad
Händelser
- Inlämnad
- 2024-01-17
- Överlämnad
- 2024-01-18
- Anmäld
- 2024-01-19
- Svarsdatum
- 2024-01-24
- Sista svarsdatum
- 2024-01-24
- Besvarad
- 2024-01-24
Skriftliga frågor
Riksdagens ledamöter kan kontrollera regeringen genom att ställa skriftliga frågor till ministrarna. Ministrarna besvarar frågorna skriftligt.
till Statsrådet Paulina Brandberg (L)
Dagens Nyheter publicerade förra månaden ett reportage om stalkning. I en faktaruta framgår följande:
Brottsrubriceringen olaga förföljelse infördes 2011 och innebär att systematiskt förfölja och kartlägga en person, samt att ta upprepad kontakt och att begå handlingar som är oönskade och uppfattas som störande, kränkande eller skrämmande. Definitionen av stalkning är att det har förekommit upprepade kontaktförsök mot personens vilja, samt att den har blivit rädd. För att det ska vara ett brott, olaga förföljelse, krävs att varje enskild handling kan bevisas som ett av underbrotten som ingår.
DN beskriver den 4 december 2023 hur ett problem med stalkning är omgivningen reaktioner:
Det är väl inte så farligt, ingenting har ju hänt är exempel på en kommentar som kan höras när det inte har skett någon fysisk våldshandling.
– Men det handlar om upprepade trakasserier. Den som är drabbad är utsatt 24/7 eftersom hen inte vet när stalkaren ska höra av sig igen, säger Susanne Strand, docent i kriminologi vid Örebro universitet och landets ledande expert på stalkning.
Enligt artikeln beklagar Susanne Strand att rättsväsendet inte gör mer för dem som utsätts:
Brotten tas inte på allvar. Fysiskt våld anses vara värre, men utsattheten som de som stalkas upplever nöter sönder dem psykiskt, säger Susanne Strand.
Polisen skriver följande på sin hemsida:
Olaga förföljelse kallas i daglig tal för stalkning
Stalkning är ett vidare begrepp som innefattar både brottsliga handlingar och handlingar som den utsatta personen uppfattar som störande, kränkande eller skrämmande, men som inte är brott enligt svensk lag. Med stalkning menas även att någon systematiskt förföljer, kartlägger och smyger sig på den utsatta personen.
Kvinnor är främst utsatta
Enligt Brottsförebyggande rådet, Brå, är de personer som utsatts för stalkning främst kvinnor som förföljs av sina före detta partners, men det finns även andra utsatta grupper, till exempel politiker, kändisar och myndighetspersoner.
I undersökningen kom det även fram att ju närmare relationen är eller har varit till gärningspersonen, desto allvarligare är trakasserierna.
Enligt DN:s artikel är den stalkning som oftast polisanmäls den som rör män som förföljt en kvinnlig före detta partner.
Enligt kvinnojourer och forskning finns ett stort mörkertal vad gäller polisanmälningar och mäns våld mot kvinnor, eftersom många inte vågar polisanmäla brott som män begår mot dem. Det handlar inte minst om kvinnor som har barn tillsammans med våldsutövaren, eftersom en polisanmälan riskerar att leda till förvärrat våld mot barn och kvinnan samt att myndigheter menar att kvinnan då inte kan samarbeta med mannen i fråga. Det senare kan i sin tur leda till att den våldsutsatta kvinnan förlorar vårdnaden om barnet till den våldsutövande mannen. Av rädsla för konsekvenserna av den familjerättsliga lagstiftningen lever många våldsutsatta kvinnor med fortsatt våld, också kallat eftervåld inklusive stalkning, flera år efter att de har separerat från sina ex. Och som framgår av polisens hemsida: Ju närmare relationen är eller har varit till gärningsmannen, desto allvarligare är trakasserierna.
Utifrån hur den familjerättsliga lagstiftningen tillämpas av såväl familjerätter vid landets socialtjänster som landets domstolar faller ett stort ansvar på våldsutsatta föräldrar – oftast rör det sig om mammor – att samarbeta med den våldsutövande föräldern – oftast rör det sig om pappor. Detta har beskrivits i bland annat Jämställdhetsmyndighetens rapport Uppgifter om våld är inget undantag samt i forskningsrapporten Utan mig är du helt ensam, som handlar om kvinnors erfarenheter av omgivningens och samhällets ensamgörande i spåren av mäns våld och eftervåld och som är utgiven av Högskolan i Gävle och Svenska kyrkan.
Det torde dock vara självklart att det är svårt att samarbeta med någon som stalkar en och utövar våld mot en själv och gemensamma barn. Likaledes torde det vara självklart att det är den som stalkar och utövar våld som står för samarbetssvårigheterna, då stalkning och annat våld i sig är ett uttryck för att inte visa respekt och hänsyn, vilka är nödvändiga attribut för att ett samarbete ska fungera.
En våldsutsatt kvinna som blir stalkad av en före detta partner som hon har barn med är ofta av myndigheter och lagstiftning hänvisad till att ha omfattande kontakter med stalkaren för att inte förlora vårdnaden av gemensamma barn. Försök att upprätthålla viss distans till stalkaren, inte ha ständig kontakt i chattar och per telefon, önskan om att inte sitta i samma rum vid samarbetssamtal och så vidare ses återkommande av familjerätter som att kvinnan har samarbetsproblem, inte mannen som står för upprepade kontaktförsök och som skrämmer kvinnan på olika sätt.
Det finns flera rapporter om bristande kunskap om våld hos landets familjerätter och tingsrätter. Forskning visar att myndigheters bemötande av våldsutsatta riskerar att utsätta både barn och vuxna för fortsatt trauma.
Självklart är det rimligt att föräldrar ska kunna ha kontakt med varandra. Det förutsätter dock ett visst mått av ömsesidig respekt och att våld inte förekommer. När det förekommit våld i relationen krävs ofta professionell hjälp för att kunna bygga upp en fungerande och konstruktiv kontakt och samarbete mellan föräldrarna efter separationen, för att kvinnan inte ska lämnas ensam med fortsatt våld. Det är naturligtvis inte till barnens bästa att våldsutsatta kvinnor lämnas ensamma i det samarbete samhället menar att kvinnorna måste ha med männen som stalkar dem och utövar eftervåld. Att bli stalkad och utsättas för eftervåld har negativa konsekvenser för den utsatta och för berörda barn.
I Sverige 2024 borde det vara självklart att en kvinna ska kunna välja att separera från en man utan att därefter tvingas acceptera att bli stalkad för att inte förlora vårdnaden om gemensamma barn.
Med anledning av ovanstående vill jag fråga statsrådet Paulina Brandberg följande:
Vilka generella åtgärder avser statsrådet, inom sitt ansvarsområde, att vidta för att lagstiftningen i allmänhet, och den familjerättsliga i synnerhet, inte ska innebära att föräldrar, oftast mammor, måste leva med stalkning i flera år för att inte förlora vårdnaden om sina barn?
Svar på skriftlig fråga 2023/24:488 besvarad av Statsrådet Paulina Brandberg (L)
Svar på fråga 2023/24:488 av Laila Naraghi (S)
Stalkning och den familjerättsliga lagstiftningen
Laila Naraghi har frågat mig vilka generella åtgärder jag avser att vidta inom mitt ansvarsområde för att lagstiftningen i allmänhet, och den familjerättsliga i synnerhet, inte ska innebära att föräldrar, oftast mammor, måste leva med stalkning i flera år för att inte förlora vårdnaden om sina barn.
Jag vill börja med att tacka för frågan och engagemanget.
Stalkning innebär för de drabbade att deras trygghet och frihet begränsas, i många fall blir hot och trakasserier en del av vardagen. Det medför ett stort lidande för de drabbade. Våld, hot och trakasserier i nära relationer drabbar framför allt kvinnor och i många fall även barnen. Att motverka sådana kränkningar är en självklar och viktig del av regeringens prioriteringar. Regeringen har vidtagit flera viktiga åtgärder för att förebygga och motverka våld i nära relationer och mäns våld mot kvinnor, liksom för att stärka skyddet för de utsatta.
Jämställdhetsmyndigheten har sedan flera år haft uppdrag som syftar till att sprida information och öka kunskapen hos berörda aktörer om hur uppgifter om våld eller andra övergrepp beaktas i mål om vårdnad, boende och umgänge. Jämställdhetsmyndigheten har nu fått i uppdrag att fortsätta arbetet med kompetenshöjande insatser om våldsutsatthet och de konsekvenser det kan föra med sig i frågor om vårdnad, boende och umgänge. Jämställdhetsmyndigheten ska även i samarbete med Uppsala universitet (Nationellt centrum för kvinnofrid) ta fram stödmaterial som innefattar information om våldets orsaker, omfattning och konsekvenser med särskilt fokus på rättsväsendet.
Kommunerna har enligt socialtjänstlagen ansvar för att den som utsatts för brott och dennes närstående får stöd och hjälp. De ska också särskilt ta hänsyn till att kvinnor som är eller har varit utsatta för våld eller andra övergrepp av närstående kan vara i behov av stöd och hjälp för att förändra sin situation. Det är angeläget att socialtjänsten kan erbjuda våldsutsatta ett samordnat stöd i myndighetskontakter samt annan praktisk hjälp. Regeringen har därför gett Socialstyrelsen i uppdrag att se över om åtgärder behöver vidtas för att våldsutsatta kan få bättre stöd och hjälp än idag, exempelvis genom en särskilt utsedd kontaktperson.
För att långsiktigt stoppa våldet behöver även åtgärder sättas in mot dem som riskerar att utöva våld och trakasserier. Regeringen har gett Socialstyrelsen i uppdrag att utveckla en nationell samordning och kunskapsutveckling för återfallsförebyggande arbete för våldsutövare. Parallellt med detta har länsstyrelserna i uppdrag att genomföra kunskapshöjande insatser och främja erfarenhetsutbyten för yrkesverksamma som arbetar för att personer som utsätter eller har utsatt närstående för våld eller andra övergrepp ska ändra sitt beteende.
Regeringen har även lämnat förslag till riksdagen om stärkta rättigheter för barn och vuxna i skyddat boende (prop. 2023/24:31) som innebär bättre förutsättningar att begränsa barnets umgänge med en våldsam vårdnadshavare under vistelsen i boendet. Därutöver har ett flertal åtgärder vidtagits även inom det straffrättsliga området. Exempelvis har en pågående utredning i uppdrag att säkerställa att kontaktförbudslagstiftningen verkar förebyggande och ger skydd till främst kvinnor och barn som är utsatta för våld och andra kränkningar i nära relationer. Utgångspunkten är att fler kontaktförbud bör meddelas än idag (dir. 2022:14, dir. 2023:36). Utredaren ska överlämna sitt betänkande till regeringen om mindre än en månad.
Stockholm den 23 januari 2024
Paulina Brandberg
Intressenter
Frågeställare
Besvarad av
Skriftliga frågor
Riksdagens ledamöter kan kontrollera regeringen genom att ställa skriftliga frågor till ministrarna. Ministrarna besvarar frågorna skriftligt.