Bostadsarrende, m.m.
Betänkande 2000/01:LU6
- 1, Förslag, Genomförd
- 2, Beredning, Genomförd
- 3, Debatt, Genomförd
- 4, Beslut, Genomförd
Ärendet är avslutat
- Beslutat
- 31 januari 2001
Utskottens betänkanden
Betänkanden innehåller utskottens förslag till hur riksdagen ska besluta i olika ärenden.
Beslut
Motioner om bostadsarrende (LU6)
Riksdagen avslog två motioner från allmänna motionstiden 2000 om bostadsarrende. Den ena motionen tar upp frågor om jordägarens rätt att säga upp arrrendeavtalet och arrendeavgiftens storlek. Den andra motionen behandlar spörsmålet om kreditsäkerhet i byggnader på annans mark. Riksdagen föreslås även avslå en motion om fastighetsmäklare.
- Utskottets förslag till beslut
- Avslag på motionerna
- Riksdagens beslut
- Bifall till utskottets hemställan
Ärendets gång
Förslag, Genomförd
Motioner: 3
Beredning, Genomförd
Senaste beredning i utskottet: 2000-11-14
Justering: 2001-01-16
Trycklov: 2001-01-22
Justering: 2001-01-16
Trycklov: 2001-01-22
Betänkande 2000/01:LU6
Alla beredningar i utskottet
2000-11-14
Motioner om bostadsarrende (LU6)
Lagutskottet föreslår att riksdagen avslår två motioner från allmänna motionstiden 2000 om bostadsarrende. Den ena motionen tar upp frågor om jordägarens rätt att säga upp arrrendeavtalet och arrendeavgiftens storlek. Den andra motionen behandlar spörsmålet om kreditsäkerhet i byggnader på annans mark. Riksdagen föreslås även avslå en motion om fastighetsmäklare.
Beslut är fattat. Se steg 4 för fullständiga förslagspunkter.
Debatt, Genomförd
Debatt i kammaren: 2001-01-31
![Stillbild från Debatt om förslag 2000/01:LU6, Bostadsarrende, m.m.](/_next/image/?url=%2Fimages%2Ffallback%2Fvideo-thumbnail.jpg&w=4096&q=75)
Debatt om förslag 2000/01:LU6
Webb-tv: Bostadsarrende, m.m.
Dokument från debatten
- 2001-01-31Protokoll 2000/01:58
Protokoll från debatten
Anf. 29 ELIZABETH NYSTRÖM (M)
Fru talman! Lars Ohly har frågat mig vad rege-
ringen avser göra under det svenska ordförandeskapet
i EU för att förmå Turkiet att respektera minoriteters
rättigheter. Han har dessutom frågat mig vad rege-
ringen avser göra för att tortyr och omänskliga för-
hållanden i Turkiet ska upphöra.
Jag håller med om att situationen för de mänskliga
rättigheterna i Turkiet är långt ifrån tillfredsställande.
Detta har både den svenska regeringen och EU vid ett
flertal tillfällen tagit upp med den turkiska regering-
en. Samtidigt anser jag att Turkiets status som kandi-
datland skapat en god grund att bygga vidare på. För
att Turkiet ska kunna inleda förhandlingar måste
landet först komma till rätta med de problem som
lyfts fram i bl.a. EU-kommissionens översynsrapport.
Det pågår just nu en intensiv debatt i Turkiet om hur
man ska klara av att uppfylla de politiska Köpen-
hamnskriterierna.
Regeringen representerar under ordförandeskapet
hela EU i relationerna med Turkiet. Både EU och
Sverige kommer att fortsätta ha en rak och uppriktig
dialog med den turkiska regeringen om olika frågor,
särskilt då mänskliga rättigheter. Som ordförandeland
kommer Sverige att fortsätta att uppmuntra Turkiet
att uppfylla de politiska Köpenhamnskriterierna.
Respekt för och skydd av personer som tillhör
minoriteter är centralt och ingår i Köpenhamnskriteri-
erna, liksom i EU-kommissionens översynsrapport
och förslaget till partnerskapsdokument. I part-
nerskapsdokumentet återfinns tydliga krav på vilka
prioriteringar den turkiska regeringen bör göra i sitt
arbete med att uppfylla Köpenhamnskriterierna. Av-
skaffande av dödsstraff, förbättring av fängelseför-
hållanden, TV- och radiosändningar på andra språk
än turkiska, t.ex. kurdiska, förbättringar av yttrande-
friheten, icke-diskriminering, ratificering av FN-
konventioner och respekt för kulturella rättigheter,
inklusive utbildning, är några av de prioriteringar som
återfinns i förslaget till partnerskap.
Den turkiska regeringen kommer inom kort att
presentera sitt nationella program för anpassning till
EU:s regelverk och då även de åtaganden man gjort
för att uppfylla de politiska kriterierna för medlem-
skap. Då får vi en indikation på hur den turkiska
regeringen avser att fortsätta sin reformprocess. Den
politiska dialogen mellan EU och Turkiet ger också
möjligheter att ta upp frågor som rör personer som
tillhör nationella eller etniska, språkliga och religiösa
minoriteter och deras rättigheter.
Den turkiska regeringen säger sig vilja komma till
rätta med förekomsten av tortyr och omänsklig be-
handling. Sverige, EU, FN, OSSE och Europarådet
kan bidra till att ändra de attityder som ligger bakom
de allvarliga bristerna på MR-området. Sverige har
under många år, genom bistånd från Sida, stött tur-
kiska frivilligorganisationer i deras kamp mot tortyr.
Regeringen stöder också genom Sida ett samarbete
mellan Raoul Wallenberg-institutet och Bilgi-
universitetet i Istanbul i syfte att skapa ett centrum för
studier i folkrätt och mänskliga rättigheter.
Anf. 30 KJELL ELDENSJÖ (Kd)
Fru talman! Jag vill tacka utrikesministern för
svaret. Trots ett instämmande i sak med min inter-
pellations beskrivning av förhållandena i Turkiet
andas det en sorts optimism om möjligheterna att
förändra förhållandena i Turkiet. Här talas om att
situationen för mänskliga rättigheter visserligen är
långt ifrån tillfredsställande men att Turkiets status
som kandidatland till EU har skapat en god grund att
bygga vidare på. Man säger att landet måste komma
till rätta med de problem som bl.a. lyfts fram av EU-
kommissionen. Man säger att Sverige kommer att
fortsätta ha en rak och uppriktig dialog och fortsätta
uppmuntra Turkiet att uppfylla Köpenhamnskriterier-
na för medlemskap.
Man säger också att den turkiska regeringen avser
att fortsätta sin reformprocess, att den turkiska rege-
ringen säger sig vilja komma till rätta med före-
komsten av tortyr och omänsklig behandling och att
vi därför ska bidra till att ändra de attityder som lig-
ger bakom de allvarliga bristerna på människorätt-
sområdet.
Det är, för att nu tala retorik, ganska milda ord.
Det som pågår i Turkiet är systematiska och långtgå-
ende inskränkningar av mänskliga och demokratiska
rättigheter och friheter.
Det som är mest uppseendeväckande nu efter Ni-
cetoppmötet är kanske att kurderna över huvud taget
inte nämns. I den rapport om kurdernas rättigheter
som presenterades i Nice, och som ska ligga till grund
för fortsatta förhandlingar, talar man över huvud taget
inte om den del, nästan en tredjedel, av befolkningen
som har kurdiskt ursprung och har kurdiska som sitt
modersmål. I stället talar man om minoriteter på ett
sätt som Turkiet alltid självt har gjort. Man förnekar
egentligen kurderna deras rättighet att bli erkända
som en språklig och kulturell minoritet. Den här all-
männa formuleringen om kulturella rättigheter till alla
turkiska medborgare brukar Turkiet skriva under på
utan problem. Men om man nämner det kurdiska
folket och dess rättigheter brukar det vara svårare att
få med Turkiet på skrivningarna.
Det är nämligen så att i Turkiet är det förbjudet att
t.ex. föreslå förändringar av grundlagens skrivningar
om statens och nationens odelbara enhet. Det är alltså
t.o.m. så att man inte får föreslå förändringar. Det är
straffbart att föreslå att grundlagen i den meningen
förändras. I författningen står det i § 42 att inget an-
nat språk än turkiska får användas av och undervisas
till turkiska medborgare i Turkiets undervisnings- och
skolväsende. Lagen om politiska partier innehåller en
§ 8 där det står: Politiska partier får ej påstå existen-
sen av minoritetsgrupper grundat på nationella, reli-
giösa, kulturella, språkliga eller andra olikheter i
Turkiska republikens territorium.
Turkiet har alltså en mycket lång och avskyvärd
historia av förtryck mot såväl kurderna, assyrierna
och syrianerna som andra minoriteter. Det som be-
skrivs i interpellationen om brott mot mänskliga rät-
tigheter och demokratiska rättigheter var alltså sådant
som skedde mellan januari och augusti förra året -
efter det att processen om Turkiets medlemskap hade
påbörjats. Därför tycker jag att utrikesministern borde
kunna gå längre i sin kritik av Turkiet just i dag.
Anf. 31 VIVIANN GERDIN (C)
Fru talman! Marianne Andersson och jag ingår i
en grupp som kallas för den svenska stödkommittén
för mänskliga rättigheter i Turkiet. Vi kommer inom
kort att överlämna en rapport till utrikesministern om
vårt besök i Turkiet i november.
Sammanfattningsvis väldigt kort kan jag säga att
situationen inte blir bättre. Den blir sämre. Det allra
senaste som hände i december visar på den tenden-
sen. Det är mycket allvarligt med de hungerstrejker
som pågår, de dödsfastor som pågår. Så sent som i
går fick jag reda på att det är 2 000 som hungerstrej-
kar, 300 av dessa är dödsfastare. Det är oerhört all-
varligt. Varför gör de på det här viset? Jo, därför att
man i Turkiet har byggt s.k. F-type-fängelser. Det är
isoleringsceller. Man flyttar de politiska fångarna till
isoleringsceller. Där kan vad som helst ske, det finns
ingen insyn. Detta är man livrädd för. Där kan ske
tortyr och trakasserier, något som vi vänder oss emot.
Mänskliga rättigheter vill vi försvara så långt vi nå-
gonsin kan.
Det pågår alltså trakasserier, en dödsfasta som är
oerhört allvarlig. Ett tag såg det ut som att utrikesmi-
nistern var på väg att diskutera hur man skulle lösa de
här problemen, fram till den 14 december. Sedan
avbröts det. Den 19-23 december skedde stormning-
en av 20 fängelser. I dag kan vi se resultatet: 32 döda,
ca 140 mer eller mindre svårt skadade. Det är ett
resultat som talar sitt eget språk.
Nu gäller det för Sverige som ordförandeland att
ta upp dessa frågor allvarligt. Köpenhamnskriterierna
måste man leva upp till. Man måste ställa de ansvari-
ga inför rätta för stormningarna av fängelserna. Dia-
log måste upprättas mellan fångarna, fängelsemyn-
digheterna och justitieministern. En oberoende kom-
mitté måste tillsättas för att se vad som är orsaken till
detta, om man använder kemiska ämnen och annat.
Det förekommer en massa underliga rykten och in-
formationer som jag inte alls är säker på inte är sanna.
Därför måste man undersöka detta.
Man måste upphöra med de s.k. legala trakasserier
som pågår. Sådant där får inte förekomma. MR-
avdelningar stängs i dag i Turkiet. Det måste man
också ingripa mot. Det får inte vara på det viset. Det
är MR-avdelningar som Sverige bl.a. stöder.
Situationen är tyvärr oerhört allvarlig. Jag ska inte
säga att jag kräver det, utan jag utgår ifrån att utri-
kesministern handlar så långt det över huvud taget är
möjligt, utan att för den delen slå igen dörren till
Turkiet.
Anf. 32 NIKOS PAPADOPOULOS (S)
Fru talman! Jag tackar för svaret på interpellatio-
nen.
Jag instämmer naturligtvis i allt det som Lars
Ohly och Per Lager har sagt här. Vi i vår kommitté
som jobbar med dessa frågor är överens om att det är
viktigt att ha en positiv och konstruktiv syn i dialogen
med Turkiet för att inte måla in dem i något hörn och
för att föra processen framåt.
Samtidigt måste vi i det läget vara medvetna om
att Turkiet nästan jämt talar med dubbla tungor. Ofta
blir man så besviken. Ibland kan man tro att det finns
en ärligt vilja till förbättringar. Jag tror att det finns
det hos väldigt många människor. Det finns många
bra människor, forskare och många andra som vi
träffar, som verkligen vill göra någonting för att för-
bättra situationen för kurderna i första hand. Sedan
hör man allt det här dubbelspelet, situationen går i
verkligheten åt ett annat håll. Man blir så besviken.
Exempel på detta är fängelserna. När nu fängel-
serna byggs om för 60 miljoner till moderna fängelser
av europeisk typ undrar man varför folk hungerstrej-
kar. Varför gör de det? Jo, de vill har fängelser som
är som fängelser i Europa. Det får vi höra från Turki-
et. Men då ska man veta att i deras lagstiftning, i
antiterroristlagens artikel 16, står det tydligt att fäng-
elserna inte kommer att vara öppna för besökare och
att det inte ska finnas några möjligheter till kontakter
eller relationer på något sätt mellan fångarna. Det är
detta man är livrädd för. Om cellerna sedan skulle
råka vara bättre och modernare är en annan sak, men
det är detta man är livrädd för. Med tanke på hur det
har varit i Turkiet förstår man detta. Det var över-
läggningar på gång mellan fångarna och regeringen.
Helt plötsligt avbröt man dem, gick in och använde
maskiner och grävskopor. En fånge fick armen avsli-
ten i den här stormningen. Det var ett regelrätt krig
som vi kunde se, anhöriga som släpades bort på ga-
torna.
Efter de rapporter som vi har fått är det mycket
svårare för MR-organisationerna att arbeta i Turkiet.
Det finns olika sofistikerade sätt att försöka att tysta
dem som vill protestera. Det är viktigt att EU och
regeringen är medvetna om det dubbelspel som be-
drivs. Jag vet att utrikesministern har varit i Turkiet
och vet vad som hände dagen efter - man fängslade
borgmästaren. Det är ganska utmanande beteende.
Informationen är en sak, men det måste vara möj-
ligt att på plats se vad som händer. Därför är det så
viktigt med en expertgrupp som åker ned, får se just
de fängelser där stormningarna äger rum och där
hungerstrejkerna pågår, får ställa de ansvariga till
svars. Det sker ingenting av detta. Det behöver Sveri-
ge driva på, på ett konstruktivt sätt. Det kan inte vara
så att det gäller att ställa Turkiet mot väggen så att
allting går så att säga baklänges. Men sådana här
saker kan vi inte acceptera helt enkelt, utan vi måste
driva på saken. Jag skulle vilja ha svar på den frågan.
Anf. 33 VIVIANN GERDIN (C)
Fru talman! Jag kan instämma med alla de tre fö-
regående talarna och i att det finns långtgående och
systematiska missförhållanden, som Lars Ohly säger.
Vi ser problemen när det gäller grundlagen och övrig
lagstiftning. Jag kan instämma med Per Lager och
Marianne Andersson när det gäller missförhållandena
för organisationer, för kurder och inte minst när det
gäller situationen i fängelserna och vad som har hänt
kring det.
Frågan är vilken utgångspunkt man sedan har när
man diskuterar Turkiet och de oerhörda missförhål-
landen som vi ser. På Lars Ohly låter det som att det
var fel att vi försökte ha en positiv utgångspunkt, att
vi ändå vill uppmuntra Turkiet att reformera.
Jag tror att det är en viktig signal till Turkiet att
det ändå är utifrån en positiv vilja till förändring och
att vi positivt skulle vilja se Turkiet som medlem i
EU den dag man uppfyller Köpenhamnskriterierna.
Skälet till att jag tror att det är viktigt att vi ger Turki-
et den positiva signalen är att det ibland finns i de-
batten - inte i Sverige men i andra länder - en under-
liggande ström av att ett land som har en majoritet
med muslimer inte kommer att accepteras i EU. Det
leder naturligtvis till en väldigt stor misstro och reak-
tion i Turkiet. Därför tror jag att det är viktigt att vi
talar med en tunga och säger att självklart kräver vi
att Turkiet ska uppfylla Köpenhamnskriterierna. Vi
kommer att protestera mot alla de missförhållanden
som vi ser, och vi anser att det är grava missförhål-
landen. Men vi välkomnar Turkiet att vara med i EU,
vi välkomnar Turkiet att fortsätta reformprocessen.
Den dag man uppfyller Köpenhamnskriterierna ser vi
också det som någonting positivt för EU att ett land
med en majoritet av muslimer kan bli medlem i EU.
När det sedan gäller dagens situation kan jag som
sagt återigen instämma i beskrivningen av kanske inte
dubbelspelet men av att vi ser ett dubbelt agerande,
för det är olika krafter som agerar. Vi har i en tidigare
interpellationsdebatt varit inne på att vi å ena sidan
har dem som faktiskt vill genomföra förändringar och
som bl.a. ligger bakom förändringarna av lagstift-
ningen. Å andra sidan ser vi andra krafter som väldigt
tydligt motsätter sig att man faktiskt fortsätter refor-
merna, som gör en lagförändring ena dagen på natio-
nell nivå och nästa dag genomför på lokal nivå mas-
sarresteringar, tortyr och gripanden som inte alls står i
överensstämmelse med det som de just politiskt har
åtagit sig.
Här är det naturligtvis viktigt att vi fortsätter att
följa att man genomför en bra lagstiftning och att man
faktiskt också genomför den i praktiken.
Vi räknar med att när EU har fattat det formella
beslutet om partnerskapet så kommer vi att få Turki-
ets svar. Och det blir ju mycket intressant att se hur
svaret utformas, därför att det också är avgörande för
hur snabbt Turkiet kommer att kunna uppfylla Kö-
penhamnskriterierna och därmed också kommer att
kunna komma närmare EU.
Anf. 34 NIKOS PAPADOPOULOS (S)
Fru talman! Jag är övertygad om att vi har gemen-
samma utgångspunkter, och jag är övertygad om att
det i denna riksdag finns en oerhört stor enighet om
vikten av ett Turkiet som reformeras och ett Turkiet
som kan leva i harmoni med resten av Europa med
respekt för mänskliga och demokratiska rättigheter.
Det som bekymrar mig är att det som hittills har
kommit ut av den process som nu har pågått under ett
antal år - man kan säga att den sköt fart ordentligt i
och med tullunionsavtalet 1995 - inte har lett till
några väsentliga förbättringar. Tvärtom ser vi på vissa
områden försämringar. Vi ser svårare förhållanden
för människor och svårare förhållanden för minorite-
ter. Vi ser att yttrandefriheten kläms åt ytterligare. Vi
ser hur Yusuf Akbulut, den assyriske prästen, ställdes
inför rätta strax före jul, och rättegången kommer att
fortsätta den 21 februari. Han ställdes inför rätta en-
bart därför att han sade att folkmordet 1915 omfattade
både armenier och assyrier/syrianer. Så lågt i tak är
det för yttrandefriheten i Turkiet i dag.
Turkiets strategi tycks grunda sig på att vi inte
riktigt menar allvar från svensk sida eller från EU:s
sida med kraven på respekt för mänskliga rättigheter.
Turkiet har fått tullunionsavtalet. Man har i dag en
omfattande rörelsefrihet för kapital och tjänster. Och
turkiska företag har kunnat etablera sig i en rad län-
der. Och det finns en risk att vi bara går vidare och
ser det positiva utan att ställa krav på reella föränd-
ringar. Fortfarande sitter Leyla Zana fängslad i Anka-
ra. Fortfarande pågår förtrycket dagligen i Turkiet.
Detta berör också svenska medborgare. De politiska
fångar som har hungerstrejkat och vilkas uppror se-
dan brutalt har slagits ned har flera anhöriga i Sveri-
ge, människor som i dag är oroliga över vad som nu
sker i det tysta men som uppmärksammades strax
före jul.
Just då, den 20 december, sade utrikesministern
enligt TT med anledning av den hårda nedslagningen
av fångarnas hungerstrejk: Även om situationen är
svår så finns en politisk vilja hos regeringen att för-
bättra den. Men de lokala och regionala myndigheter-
na lever inte upp till vad regeringen lovar.
Det är en väl positiv syn på en regim som faktiskt
gång efter annan visar att mänskliga rättigheter är
något som är försumbart och något som inte står på
agendan som en prioriterad fråga.
Därför har jag några förslag som inte minst gäller
kurdernas rättigheter, att man verkar för att ett doku-
ment om partnerskap för anslutning från Turkiets sida
till EU faktiskt innehåller skrivningar om kurdernas
rättigheter i uttalad form, att kurdernas representanter
i turkiska Kurdistan och i Europa får möjligheter att
åtminstone delta som observatörer i olika samman-
hang i anslutningsprocessen och att de bidrag som
Turkiet får från EU reserveras för investeringar i
turkiska Kurdistan och för kurderna. På det sättet
skulle vi visa att vi menar allvar med våra krav på
respekt för mänskliga fri- och rättigheter och för
minoriteters rättigheter.
Anf. 35 VIVIANN GERDIN (C)
Fru talman! Jag ska börja där jag slutade. Det
gäller alltså inte att sparka igen en dörr, men det gäl-
ler att tala oerhört rakt. Att tala med dubbla tungor
eller att måla en vacker färg över en rutten vägg, osv.
- man har olika bilder för detta - är något som tur-
karna är mästare på för att förklara sig. Det har jag
och vår grupp upplevt. De hade väldigt många fina
beskrivningar, bl.a. från justitieministern, av hur
systemet fungerar och av de nya paragrafer som man
har infört i brottslagstiftningen. Det är bara det att de
används på ett annat sätt än vad man förväntar sig att
de ska. De döljer samtidigt en verklighet som är oer-
hört rå och hänsynslös och som inte alls har med
mänskliga rättigheter att göra.
Jag menar därför att Sverige, särskilt nu som ord-
förandeland i EU, måste visa på ett initiativ till att
hjälpa till när det gäller att få förändringarna att bli
praktisk verklighet. Man kan strunta i detta vackra tal
och säga: Nu går vi till handling, nu måste vi se re-
sultat. Det hjälper inte att utbilda eller att ha särskilda
studieordningar för människor som jobbar inom fäng-
elsemyndigheten. Det är nämligen ofta fel människor
som man utbildar. Det fick vi också klart för oss när
vi var där.
Beträffande utrikesministerns svar skulle jag vilja
säga att det turkiska nationella programmet är oerhört
viktigt, inte bara att de säger att de ska ha det, utan
man måste ta reda på när det kommer och hur det
kommer att se ut i verkligheten med det programmet.
Enligt utrikesministern säger den turkiska rege-
ringen också att den säger sig vilja komma till rätta
med förekomsten av tortyr och omänsklighet. Men
det har den sagt i alla tider, under alla år. Därför
måste vi ha en tidsplan för det, rakt upp och ned.
Anf. 36 NIKOS PAPADOPOULOS (S)
Fru talman! Jag ser också fram emot Turkiets
svar. Det är naturligtvis väldigt intressant att se vad
man åstadkommer och skriver där. Men då är det
också viktigt att se vad som döljs bakom orden. Det
är viktigt att visa att vi inte bara tar till oss allt gott
som sägs utan att vi också tittar på vad man egentli-
gen menar. Jag tror att det är oerhört viktigt att tydligt
visa det för Turkiet. Och vi vill verkligen hjälpa Tur-
kiet, men då kan man där inte tala på ett sätt och göra
någonting annat, eftersom man då förlorar i trovär-
dighet.
Jag vet att det är oerhört svårt för regeringen i
Turkiet. Det ska vi erkänna. Bland befolkningen finns
ju denna nationalism som har odlats under så många
år. Det finns ingen folklig resning bland turkarna för
att ge kurderna möjlighet att tala sitt språk. Vi ska
veta att situationen är sådan. Men det får inte innebä-
ra att vi på något sätt ger efter i fråga om detta krav.
Vi måste försöka att få dem att hjälpa till med någon
form av opinionsbildning och få dem att förstå att
detta är sådana saker som Europa verkligen kräver för
att man ska kunna gå med i EU och att det inte har
någonting med deras religion att göra. Det är ju väl-
digt viktigt att visa på denna skillnad.
Man skulle ju önska att medierna i Turkiet kunde
få vara så pass öppna att de verkligen skrev om detta,
därför att det kanske egentligen behövs en folkbild-
ningskampanj i Turkiet för att få befolkningen att inse
detta. Många är mycket medvetna. Men jag tror att
det är ett visst skikt. Det vore bra om man kunde
sprida detta i hela befolkningen.
Att frivilligorganisationerna inte får lämna stöd
till sydöstra Turkiet är ytterligare en fråga som jag
skulle vilja att utrikesministern tar upp under ordför-
andeskapet och i samband med svaret. Vi har stött på
detta under vår resa.
Anf. 37 ELIZABETH NYSTRÖM (M)
Fru talman! Självklart kommer den svenska rege-
ringen att fortsätta att ta upp de allvarliga missför-
hållanden som vi ser. Det kan vara alltifrån den assy-
riske prästen som fängslades till övergreppen mot
kurder. Nyligen åtalades en borgmästare därför att
hon hade gett en intervju för en svensk tidning. Vi har
också hanterandet av organisationerna, där man har
beslagtagit Human Rights Associations arkiv, och
man har stängt kontor i flera delar av landet.
Vi ska komma ihåg att diskussionen mellan EU
och Turkiet egentligen bara har förts i ett år. Efter
Helsingforsöverenskommelsen började den politiska
dialogen på allvar med Turkiet.
Samtidigt som vi ser totalt oacceptabla övergrepp
har man en ny president som gör uttalanden som man
som privatperson för fem år sedan hade kunnat
fängslas för. Jag kan se en skillnad när det gäller den
turkiske utrikesministern. När jag som svensk utri-
kesminister träffade honom första gången vägrade
han att ta ordet kurd i sin mun. Nästa gång han kom
till Sverige överlämnade han en stor bunt böcker på
kurdiska som exempel på att det gick att trycka kur-
diska böcker. Sedan beslagtogs i och för sig en del av
de böckerna i Turkiet.
När han kom tillbaka till Turkiet sade han att han
tyckte att det var riktigt att man borde kunna ha TV-
och radioutsändningar på kurdiska - som utrikesmi-
nister. Någon annan gick då ut och krävde hans av-
gång och menade att han borde fängslas för att han
hade uttryckt detta förbjudna krav. Vi ser verkligen
en dubbel situation både med försök och, tror jag, en
ärlig reformvilja och med människor som fortsätter
att vilja att förtrycket lever kvar.
Jag tror ändå att den politiska dialog som har
börjat - det partnerskap där EU på kort, medellång
och lång sikt har uttryckt vilka krav man ställer på
Turkiet och där Turkiet ska svara, inte bara allmänt
utan på alla exemplifierade krav, vad man avser att
göra och när man avser att göra det - blir ett viktigt
steg framåt. Vi kommer naturligtvis som EU-
ordförande att fortsätta att försöka se till att Turkiet
tar steg framåt när det gäller både lagstiftning och att
faktiskt implementera lagstiftningen.
Till Lars Ohly vill jag säga att i kommissionens
översynsrapport nämner man uttryckligen kurder. Där
tar man upp situationen för kurder. Man väjer inte för
att ta upp just kurder och kurdernas situation. Det-
samma görs i alla överläggningar som vi i dag har
med Turkiet. Skillnaden är att i dag svarar man fak-
tiskt också på frågor om kurder. Man försöker inte
längre göra omskrivningar från den turkiska sidan.
Anf. 38 NIKOS PAPADOPOULOS (S)
Fru talman! Det dokument man beslutade om vid
EU-toppmötet i Nice den 10 december innehåller
inget krav om kurdernas rättigheter. Det nämner över
huvud taget inte kurderna som grupp. I EU-
kommissionens rapport däremot nämns kurderna.
Då frågar man sig: Vad är det som har skett från
det att EU-kommissionen publicerade sin rapport till
det att EU-toppmötet fattade sitt beslut? Varför näm-
ner man inte i anslutningsfördraget eller part-
nerskapsavtalet kurdernas speciella situation som en
minoritet bestående av nästan en tredjedel av Turkiets
befolkning - en minoritet som förvägras rätten att tala
sitt eget språk och att organisera sig politiskt?
Sedan interpellationen skrevs har det också upp-
märksammats att en svensk medborgare som for till
Turkiet för att se på fotboll greps och hölls fängslad.
Det finns uppgifter om tortyr i fängelset. Det har skett
på ett sätt som säkert är vanligt för många människor
som dagligdags utsätts för övergrepp i Turkiet. Det
blir inte värre för att det är en svensk medborgare
som utsätts för det, men det gör naturligtvis att vi
uppmärksammar det lite speciellt.
I dag tar också ordföranden i EU-parlamentets
jämställdhetsutskott, utrikesministerns partikamrat
Maj-Britt Theorin, upp kvinnors rättigheter i en de-
battartikel i Aftonbladet. Hon menar att det är orim-
ligt att inte ställa krav på Turkiet att respektera kvin-
nors mänskliga rättigheter innan man går vidare i
förhandlingar om medlemskap.
Som avslutning på den här interpellationsdebat-
ten, som ändå har visat på en ganska stor enighet i
frågan om vikten av mänskliga rättigheter och mino-
riteters rättigheter, skulle jag vilja förslå utrikesmi-
nistern att gå vidare med att framhäva kurdernas
särskilda ställning, assyriernas ställning och demo-
kratiska och mänskliga rättigheter i klartext i för-
handlingar med Turkiet.
Anf. 39 TANJA LINDERBORG (V)
Fru talman! När det gäller EU:s partnerskap med
Turkiet tar man upp rätten till utbildning på andra
språk än turkiska. Man tar upp rätten till radio- och
TV-utsändningar på modersmålet, dvs. kurdiska. Man
tar upp kulturella rättigheter för minoriteter, dvs. både
kurder och assyrier. Kurdernas rättigheter är tillgodo-
sedda i partnerskapet. Hur det sedan följs upp i prak-
tiken kommer man att visa i varje års översynsrap-
port.
Avslutningsvis tror jag att det är viktigt att vi har
en gemensam hållning i den svenska riksdagen. Jag
tror att Sverige har spelat en viktig roll. Hade inte vi
och andra, som jag har sagt tidigare, reagerat när det
gäller mänskliga rättigheter i Turkiet när man första
gången sade att Turkiet skulle bli ett kandidatland
bland andra kandidatländer hade vi inte fått en debatt
i Turkiet om mänskliga rättigheter. Även om vi är
helt överens om att det fortfarande finns oerhört stora
och oacceptabla brister i den turkiska verkligheten
har man åtminstone i Turkiet börjat få i gång en öp-
pen debatt om bristerna. Det hade man inte för några
år sedan, och det tycker jag ändå är ett viktigt steg
framåt.
Anf. 40 INGEGERD SAARINEN (Mp)
Fru talman! Margareta Viklund har frågat mig om
regeringen har några konkreta planer på hur diskrimi-
nering och brott mot mänskliga rättigheter kan åtgär-
das och förebyggas på ett mer effektivt sätt.
Som Margareta Viklund nämner i sin interpella-
tion har inom Regeringskansliet en arbetsgrupp job-
bat med att utarbeta ett förslag till en nationell hand-
lingsplan för mänskliga rättigheter. Arbetsgruppen
ska den 30 september 2001 presentera ett förslag till
handlingsprogram i form av konkreta åtgärder och
uppföljningsmekanismer. Man ska även föreslå hur
FN:s årtionde för utbildning om mänskliga rättigheter
kan uppmärksammas i Sverige. Gruppen ska också
genomföra en kartläggning avseende hur svenska
myndigheter i dag arbetar för att förbättra skyddet för
mänskliga rättigheter.
För närvarande finns det inget mer att säga om
detta arbete som alltså pågår med full kraft.
Jag vill säga att jag delar Margareta Viklunds bild
av att den svenska lagstiftningen på diskriminerings-
området är splittrad. De gällande förbuden mot dis-
kriminering finns i olika regelsystem för olika sam-
hällsområden och olika diskrimineringsgrunder. Som
Margareta Viklund påpekar finns det skäl att ifråga-
sätta om den svenska lagstiftningen inte borde ga-
rantera samma skyddsnivå oavsett diskriminerings-
grund och samhällsområde.
Jag anser att vi nu befinner oss i något av en prin-
cipiell vägvalsdiskussion när det gäller hur vi i Sveri-
ge ska gå vidare med dessa frågor. Ett arbete har
bedrivits för att ta fram en nationell handlingsplan
mot rasism, främlingsfientlighet, homofobi och dis-
kriminering. Den är ett försök att, mot bakgrund av
de senaste årens samhällsutveckling och tidigare
erfarenheter i arbetet mot rasism, främlingsfientlig-
het, homofobi och diskriminering, effektivisera de
samlade insatserna. I handlingsplanen identifieras
olika nyckelområden och brister som bör tillgodoses.
Bland de områden som uppmärksammas i detta sam-
manhang återfinns de brister som Margareta Viklund
berör.
Regeringen kommer inom kort - i nästa vecka -
att överlämna handlingsplanen till riksdagen. Kon-
kreta initiativ på det aktuella området presenteras där.
Jag vill mot denna bakgrund inte i dag gå in närmare
på detaljerna utan får hänvisa till den information jag
kommer att lämna till riksdagen på torsdag i nästa
vecka. Jag fortsätter gärna diskussionen i det sam-
manhanget.
Anf. 41 TANJA LINDERBORG (V)
Fru talman! Jag ber att få tacka för svaret. Jag kan
konstatera att jag har fått svar på den ena av mina två
frågor. Det får jag tacka för.
Ordet diskriminering kan man enligt synony-
mordboken byta ut mot missgynnande, fördom, orätt-
vis behandling. Känner man lite på de orden kan man
se hur nära det är att diskriminering är motsatsen till
mänskliga rättigheter och alla människors lika värde.
Vi svenskar har i olika internationella samman-
hang blivit ganska bra på att tala om, peka på och
arbeta för de mänskliga rättigheterna. Och det är bra.
Men när det gäller mänskliga rättigheter i vårt eget
land är vi inte lika bra på att vare sig se bristerna eller
tala om dem.
Precis som statsrådet säger finns det lagar som
borde skydda människor mot diskriminering. Men det
finns ingen samordning mellan de olika lagarna, som
jag också ger exempel på i min interpellation. I stället
för att betrakta rätten till lika behandling som en
grundläggande mänsklig rättighet ses det som en
förhandlingsbar förmån, och det är väl inte riktigt så
det ska vara.
Mänskliga rättigheter är ingen förhandlingsbar
förmån. Det handlar om alla människors lika värde,
och att alla ska behandlas lika. En person ska inte
nekas att på grund av sitt handikapp, sin ålder, sitt
kön eller sin hudfärg t.ex. komma in på en restaurang.
Homosexuella ska inte nekas rättigheten att skriva på
kontrakt till en bostad.
Till detta kommer hela diskriminerings- och
mobbningssituationen i skolor och på arbetsplatser.
Hela den problematiken hör ju också till det här om-
rådet.
Inom utrikespolitiken finns sedan 1988 en policy
för mänskliga rättigheter. Men i Sverige har vi ingen
handlingsplan för mänskliga rättigheter, även om vi
nu ska få en nästa vecka, kanske. Men av de få ord
jag kan uttolka i statsrådets svar är den ändå inte
heltäckande. Trots statsrådets hänvisning till ett par
pågående utredningar som syftar till att stärka det
lagliga skyddet mot diskriminering, är jag inte över-
tygad om att det kommer att finnas ett samlat grepp i
den här frågan, där olika slags diskriminering ges
skydd på samma nivå och med samma grundsyn.
I den arbetsgrupp som regeringen tillsatt för att
utarbeta en nationell handlingsplan för de mänskliga
rättigheterna i Sverige betonas i direktiven exempel-
vis att kränkningar av mänskliga rättigheter inte
skulle vara vanliga i Sverige. Enbart det påståendet
ger mig vissa betänkligheter redan nu, innan jag har
sett något av handlingsplanen.
Ombudsmännen för mänskliga rättigheter, JämO,
HO, DO och HomO, rapporterar ju gång på gång om
beteenden som är diskriminerande och som innebär
att de mänskliga rättigheterna kränks. Det handlar om
mäklare som utan att tveka uppfyller säljarens öns-
kemål om att inte sälja sin bostadsrätt till invandrare,
om homosexuella par som inte får skriva bostads-
kontrakt tillsammans, om rullstolsbundna som inte
kan rösta för att de inte kommer in i vallokalen och
om kvinnor som tjänar mindre än män för likvärdigt
arbete.
Kan det möjligen vara så att ombudsmännens
synpunkter inte väger lika tungt i dag som tidigare?
Jag anser att frågan om hur de mänskliga rättig-
heterna ska säkerställas är en fråga av en sådan tyngd
att den inte lämpar sig för att utredas enbart inom
Regeringskansliet. Därför anser jag att det bör tillsät-
tas en parlamentarisk utredning för att ta ett samlat
grupp på frågan om hur skyddet mot diskriminering
ska vara utformat. I det arbetet bör också formerna
för ombudsmännens arbete tas upp. Hur ställer sig
statsrådet till en sådan utredning?
Anf. 42 INGEGERD SAARINEN (Mp)
Fru talman! Jag ska försöka göra det här väldigt
kort, eftersom jag som sagt ber att få återkomma på
torsdag i nästa vecka.
För det första vill jag upprepa att jag instämmer i
mycket av den beskrivning som Margareta Wiklund
ger.
För det andra vill jag betona att det är två hand-
lingsplaner som jag relaterar till i mitt svar. Den ena
leds av justitiedepartementet och ska vara klar i sep-
tember i år. Den andra är en nationell handlingsplan
mot rasism, homofobi, främlingsfientlighet och dis-
kriminering. Jag vill betona att där kan även funk-
tionshinder komma in.
Jag återkommer, som sagt, med behovet av ett
samlat grepp och hur det ska se ut. Jag är inte alls
negativ - för att uttrycka mig milt - till att den delen
också ska vara i parlamentarisk form.
Anf. 43 TANJA LINDERBORG (V)
Fru talman! Elver Jonsson har frågat mig om re-
geringen avser att vidta åtgärder som underlättar
offensiv räddningstjänst över länsgränserna, om
myndighetskontrollen är tydligt påbjuden genom att
bl.a. följa upp gällande vattendomar samt om rege-
ringen är beredd att vidta förberedande insatser som
höjer säkerheten vid höga vattenflöden som nu råder i
Värmland, Dalsland och Göta älvdalen.
Frågan är ställd mot bakgrund av översvämning-
arna förra hösten. Elver Jonsson uttrycker uppfatt-
ningen att alla inblandade blir tagna på sängen vid
varje översvämningstillfälle.
Jag kan för egen del inte instämma i den bedöm-
ningen. De rapporter som lämnats i samband med
översvämningarna både i somras och under hösten
tyder på en mycket effektiv och väl fungerande rädd-
ningstjänst.
Enligt räddningstjänstlagen är kommuner och
statliga myndigheter som svarar för räddningstjänst
skyldiga att samarbeta med varandra. Det finns nume-
ra också exempel på länsöverskridande kommunal-
förbund för räddningstjänst.
När det fordras omfattande insatser i kommunal
räddningstjänst ska länsstyrelsen överta ansvaret för
räddningstjänsten i den eller de kommuner som be-
rörs av insatserna. Ett sådant övertagande kan, som
det vid översvämningarna i höstas visade sig, också
bidra till en effektivare samordning av insatserna
mellan flera län.
Insatserna med anledning av de nyligen inträffade
översvämningarna i Värmlands och Västra Götalands
län är exempel på detta.
Ytterst kan regeringen utse en statlig myndighet
med uppgift att ta över ansvaret för räddningstjänsten
i flera län.
Vidare hålls numer regionala räddningstjänstöv-
ningar inom flera län samtidigt, något som kan ha
bidragit till att underlätta insatserna i samband med
översvämningarna i södra Norrland under förra som-
maren.
Som svar på frågan om myndighetskontroll för att
följa upp gällande vattendomar kan jag nämna att det
inom Miljödepartementet för närvarande övervägs
tilläggsdirektiv till Miljöbalkskommittén med inrikt-
ning på att kommittén på grundval av relevanta vat-
tendomar ska utreda behovet av ändringar i miljöbal-
ken.
Elver Jonsson tar till sist upp frågan om att vidta
förberedande insatser vid de höga vattenflöden som
råder i de av översvämningarna berörda områdena.
Jag kan här nämna att Boverket i samråd med Rädd-
ningsverket och SMHI har uppdragits att undersöka i
vilken omfattning risken för översvämningar be-
handlas i kommunernas översiktsplaner.
Vidare ska undersökas om det planeringsunderlag
kommunerna har tillgång till är tillräckligt för att
risken ska kunna redovisas på ett sådant sätt att det är
möjligt att beakta den i tillräcklig omfattning vid
efterföljande beslut om användningen av mark- och
vattenområden.
Utöver detta har SMHI uppdragits att se över
träffsäkerheten och kvaliteten på prognoser och var-
ningar som lämnades under sommaren 2000.
Elver Jonsson nämner även riskerna för skred. Jag
vill här erinra om att det finns möjlighet för kommu-
nerna att söka statliga bidrag för ras- och skredföre-
byggande åtgärder. Staten avsätter varje år 25 miljo-
ner kronor för att bekosta åtgärder för att förebygga
ras och skred.
Fru talman! Jag vill avslutningsvis framhålla att
även om räddningsarbetet har fungerat väl vid de
stora översvämningarna under förra året finns det all
anledning att samla erfarenheter och dra lärdomar av
den verksamhet som då utfördes. Ett sådant arbete
pågår för närvarande hos Räddningsverket och andra
myndigheter liksom inom Regeringskansliet.
I sammanhanget vill jag också nämna att Rädd-
ningsverket i regleringsbrevet för 2001 har fått i upp-
drag att bygga upp och underhålla resursdepåer för att
minska konsekvenserna av översvämningar.
Tack, fru talman.
Anf. 44 INGEGERD SAARINEN (Mp)
Fru talman! Tack, försvarsministern, för svaret på
min interpellation.
Höstens långkörare i nyhetsmedierna var ju de
väldiga översvämningarna som drabbade de tre land-
skapen Dalsland, Värmland och Västergötland. En
föraning hade vi fått på detta område då dalgångarna i
Hälsingland och Ångermanland tidigare under året
hade råkat ut för påfrestningar som gav stora skador.
Nu var det ett höstregn som envist pågick i dagar
och veckor och som gick långt över bräddarna på de
alltför höga vattenmagasinen. Det var ett flöde som
startade långt uppe i svenska och norska skogs- och
höjdområden och som slog till mot sjön Glafsfjorden.
Det dränkte vägar och kyrkogårdar och tvingade
människor att evakuera från vattennära områden.
Vänerns alla tre landskap fick stora jordbruksom-
råden under vatten, och genom Trollhätte kanals
slussar och fall störtade 1 200 kubikmeter vatten varje
sekund.
Det gav varje timme en påfyllning med miljontals
kubikmeter, och miljarder liter vatten forsade varje
timme utför rännbanan.
Statsrådet svarar att det är att ta i för mycket att
säga att det kom som en överraskning och att brister i
räddningsverksamheten skulle vara uppenbara. Att
det återstår mycket av praktik och ekonomi i den
svåra översvämningens spår är oomtvistligt.
I svaret används formuleringar som att regeringen
överväger tilläggsdirektiv, att man givit uppdrag att
undersöka osv. Jag menar, fru talman, att om det
skulle stanna vid detta, är det alltför passiva slutsatser
som regeringen drar. Penningmässigt behöver ett stort
antal miljoner sättas in, och det är oklart vem som har
betalningsansvaret. Statsministern synes för sin del
sätta stor tro till att man skulle klara detta försäk-
ringsvägen, men därmed torde man inte täcka de
kostnader som statsmakten själv drabbas av. En rad
offentliga aktörer har fått vidkännas skador på mate-
riel och på stora delar av farlederna.
Jag tror att det kommer att kosta mycket tid och
pengar att reparera detta. Oklarheten gäller inte bara
beloppens storlek utan också vem som har ansvaret.
Det skulle vara välgörande om försvarsministern
kunde bli tydligare än han varit i sitt interpellations-
svar när det gäller vem som rimligtvis har detta an-
svar.
Mycket arbete måste nu utföras på de skadade
slussarna. Turistsäsongen kan komma att äventyras,
eftersom det är oklart om vattenlederna kan användas.
De företag som driver turistverksamheten har en
bräcklig ekonomi och har redan tvingats till uppsäg-
ningar. Det är alltså inte några små uppgifter som
ligger och väntar på åtgärder.
Länsstyrelserna i länen runt Vänern har varit
mycket bekymrade över de skador som har uppstått
kring Sveriges största insjö. Det har i flera kommuner
varnats för att markområden har blivit underminera-
de. I Vassbotten, Vänersborg, har man satt upp skyl-
tar med information om att området är underminerat.
Också i Lidköping och Mariestad har man bedömt att
det blir problem när vattnet sjunker undan.
Jag skulle önska att försvarsministern lät göra en
genomgång av vilken kontroll man har över dagslä-
get. Detta behöver inte stå i motsatsförhållande till att
utreda inträffade förändringar. Man kan inte nöja sig
med att grubbla över tilläggsdirektiv så här veckorna
efter en av de riktigt stora katastroferna. Det är en
katastrof som inte bara har att göra med rikliga höst-
regn utan också med att kraftaktörerna - statliga och
privata - för att maximera kraftuttaget har bedömt
vattennivåerna alltför optimistiskt.
Jag förväntar mig att försvarsministern gör en
komplettering.
Anf. 45 NIKOS PAPADOPOULOS (S)
Fru talman! Interpellanten valde att lägga tonvik-
ten vid ersättningsfrågor, och jag tolkar det så att
interpellanten i stort instämmer i den bedömning som
jag har gjort, nämligen att räddningstjänsten väsentli-
gen har fungerat bra även under den besvärliga situa-
tionen i Västra Götaland.
När det gäller ersättningsfrågorna har vi en praxis
med å ena sidan anslag under Försvarsdepartementet
som hanteras av Statens räddningsverk, där praxis är
under viss förskjutning genom ställningstaganden i
våra förvaltningsdomstolar. Å andra sidan kan Fi-
nansdepartementet och statsrådet Lövdén föreslå
regeringen att anslå speciella statliga bidrag till
kommuner som blir utsatta för särskilda problem i
samband med översvämningar.
Dock gäller den regeln, baserad på regeringsfor-
men, att ersättning i det här sammanhanget icke utgår
till enskilda för deras förluster. Där är det fortfarande
och bör enligt regeringens mening vara en fråga för
den enskilde att skydda sig t.ex. genom försäkring.
Beslut, Genomförd
Beslut: 2001-01-31
Protokoll med beslut
- 2001-01-31Protokoll 2000/01:58