Villkoren för vegetabilieproduktionen efter budgetåret 1993/94
Betänkande 1993/94:JoU6
Jordbruksutskottets betänkande
1993/94:JOU06
Villkoren för vegetabilieproduktionen efter budgetåret 1993/94
Innehåll
1993/94 JoU6
Sammanfattning
I betänkandet behandlas en proposition angående villkoren för vegetabilieproduktionen i jordbruket efter budgetåret 1993/94. Bl.a. föreslås åtgärder för en fortsatt anpassning av den svenska jordbruks- och livsmedelssektorn till EG. Omställningsprogrammet förändras i vissa avseenden; bl.a avskaffas den s.k. odlingsbegränsningen fr.o.m. 1994. Arealbidraget för 1994/95 föreslås höjt till 900 kr/ha och inlösenpriset för spannmål blir 1,05 kr/kg. Direktbidraget till mjölkproduktionen avvecklas fr.o.m. budgetåret 1994/95. En miljöavgift på kadmium i handelsgödsel införs fr.o.m. den 1 januari 1994.
Utskottet tillstyrker i huvudsak regeringens förslag. Det i propositionen föreslagna kravet på återbetalning med 2 000 kr/ha gentemot de brukare som ej uppfyllt kraven i omställningsprogrammet kan utskottet däremot ej godta. Utskottet föreslår, med anledning av motioner, (s) och (nyd), att riksdagen begär en mer utförlig analys av regeringen i fråga om förutsättningarna för att fullfölja omställningsprogrammet med hänsyn till bl.a. befintliga produktionsalternativ för odlarna och till ett eventuellt medlemskap i EG.
Till betänkandet har fogats fem reservationer och en meningsyttring.
Propositionen
Regeringen (Jordbruksdepartementet) har i proposition 1993/94:3 föreslagit att riksdagen
1. godkänner vad som förordats i fråga om inlösenpris och arealbidrag för budgetåret 1994/95 (avsnitt 2.1),
2. godkänner vad som förordats i fråga om omställningsprogrammet för budgetåret 1994/95 (avsnitt 2.2) samt
3. antar förslag till lag om ändring i lagen (1984:409) om avgift på gödselmedel.
Propositionens huvudsakliga innehåll
I propositionen föreslås åtgärder för en fortsatt anpassning av den svenska jordbruks- och livsmedelssektorn till de förhållanden som råder inom EG. Omställningsprogrammet, som utformades i enlighet med 1990 års livsmedelspolitiska beslut, kommer att förändras i viss mån. Ändringarna består bl.a. av att odlingsbegränsningen och kvoteringen baserad på 1990 års odling upphör fr.o.m. budgetåret 1994/95. Kravet på återbetalning kommer att differentieras. För de jordbrukare som inte har vidtagit en varaktig åtgärd för att ställa om åkermarken före den 1 juli 1996 men i övrigt uppfyllt kraven i omställningsprogrammet bör återbetalningskravet uppgå till 2 000 kr/ha. De jordbrukare som har brutit mot övriga villkor i omställningsprogrammet kommer däremot att krävas på återbetalning av hela det utbetalade beloppet.
Inlösenpriset för spannmål budgetåret 1994/95 föreslås bli 1,05 kr/kg och arealbidraget 900 kr/ha för aktuell odling av de grödor som ingår i stödarealen. Direktbidraget till mjölkproduktionen avvecklas fr.o.m. budgetåret 1994/95.
En miljöavgift på kadmium i handelsgödsel införs fr.o.m. den 1 januari 1994.
Lagförslaget fogas som bilaga till detta betänkande.
Utfrågning m.m.
Jordbruksministern har tillsammans med tjänstemän från Jordbruksdepartementet informerat utskottet om läget i medlemskapsförhandlingarna med EG såvitt avser jordbrukspolitiken, m.m.
Företrädare för Lantbrukarnas riksförbund har lämnat uppgifter om bl.a. jordbrukets lönsamhetsutveckling och effekterna av slopade kobidrag.
En skrivelse om den föreslagna avgiften på kadmium i gödselmedel har inkommit från Svenska lantmännens riksförbund (SLR).
Motioner
1993/94:Jo1 av Margareta Winberg m.fl. (s) vari yrkas
1. att riksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om inlösenpris och inkomststöd för budgetåret 1994/95,
2. att riksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om en utredning om ett utvecklat landskapsvårdsstöd med den inriktning som motionen anger,
3. att riksdagen avslår vad som i propositionen förordas i fråga om omställningsprogrammet för budgetåret 1994/95,
4. att riksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om bibehållande av direktbidraget till mjölkkor i norra Sverige (stödområdena 1--4),
5. att riksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om en miljöskatt på fosfor,
6. att riksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om en kadmiumavgift på fosforgödsel.
1993/94:Jo2 av Rose-Marie Frebran och Ulf Björklund (kds) vari yrkas att riksdagen hos regeringen begär förslag till hur ett stöd till vallen kan utformas inom ramen för aktuellt stöd till jordbruket.
1993/94:Jo3 av Harry Staaf och Kenneth Lantz (kds) vari yrkas
1. att riksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av ett permanent stöd till omläggning från konventionell till ekologisk odling att gälla fr.o.m. omläggningsåret och finansierat inom ramen för aktuellt jordbrukspolitiskt stöd,
2. att riksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om vikten av att det ekologiska jordbruket inte bör omfattas av ett framtida trädesprogram.
1993/94:Jo4 av Stina Gustavsson och Marianne Jönsson (c) vari yrkas
1. att riksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om borttagande av direktbidrag till mjölkkor,
2. att riksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om arealbidrag.
1993/94:Jo5 av Christer Windén m.fl. (nyd) vari yrkas
1. att riksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av framförhållning i de politiska beslut som påverkar växtodlingens villkor,
2. att riksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av att fastställa eventuella alternativ för jordbrukare, som anmält areal till omställning, att använda marken för annat ändamål än odling av prisreglerade grödor,
3. att riksdagen som sin mening ger regeringen till känna att de jordbrukare som anmält mark till omställning och inte fullföljt sitt åtagande bör åläggas större återbetalningsskyldighet än 2 000 kr/ha, i den mån ekonomiskt försvarbara alternativ kan påvisas.
Utskottet
Villkoren för vegetabilieproduktionen efter budgetåret 1993/94
Inledning
Regeringen föreslog i 1993 års budgetproposition (prop. 1992/93:100 bil. 10) åtgärder för att anpassa villkoren för den svenska vegetabilieproduktionen till de villkor som gäller inom EG.
I propositionen om vissa frågor rörande jordbruket och trädgårdsnäringen (prop. 1992/93:183) aviserade jordbruksministern sin avsikt att lägga fram förslag till riksdagen om ytterligare steg i anpassningen till EG av de pris- och stödnivåer som avser budgetåret 1994/95.
Mot bakgrund av regeringens förslag till anpassning av omställningsprogrammets utformning i budgetpropositionen har riksdagen sedermera beslutat (bet. 1992/93:JoU13, rskr. 1992/93:231) att godkänna regeringens förslag om en fortsatt tillämpning av systemet med inlösenpriser samt ett införande av arealbidrag fr.o.m. år 1993. Riksdagens beslut innebär att inlösenpriset och arealbidraget för 1993 års spannmålsskörd skall uppgå till 1,05 kr/kg resp. 700 kr/ha. Vidare har riksdagen fastställt arealbidragets omfattning och angivit riktlinjerna för en fortsatt anpassning av omställningsprogrammet. Jordbruksutskottet anförde att "regeringens förslag frångås såvitt avser kravet på omställning av stödarealen som villkor för arealbidrag under budgetåren 1993/94 och 1994/95". Vidare föreslog utskottet att regeringen skulle verka för att omställningsprogrammet i största möjliga utsträckning anpassas till EG:s trädesprogram. Utskottet var medvetet om att en sådan anpassning förutsätter överväganden om både tekniska frågor och mer övergripande ekonomisk-politiska frågor, såsom t.ex. trädesvillkoren, varaktigheten och återbetalning av omställningsstödet. Med anledning av detta har frågan om kravet på varaktighet, odlingsbegränsning, återbetalning och trädesvillkor inom omställningsprogrammet beretts inom regeringskansliet.
I betänkandet (SOU 1992:14) Mindre kadmium i handelsgödsel föreslås ett införande av miljöavgift på kadmium i handelsgödsel.
Propositionen
Riksdagens beslut med anledning av 1993 års budgetproposition (prop. 1992/93:100 bil. 10, bet. 1992/93:JoU13, rskr. 1992/93:231) innebär att ett system med inlösenpriser i kombination med arealbidrag för odling av spannmål, proteingrödor, oljeväxter, sockerbetor, potatis etc. skall gälla under budgetåret 1994/95. Jordbruksministern återkommer nu till frågan om nivåerna för inlösenpriser och arealbidrag för budgetåret 1994/95.
Ett viktigt led i regeringens strategi för jordbruket inför ett EG-medlemskap är att medverka till att svenska jordbruksföretag som har goda förutsättningar att producera och konkurrera på EG:s villkor skall kunna bestå under övergångsperioden. EG:s stöd till vegetabiliesektorn ligger på ett antal områden avsevärt över Sveriges stöd till jordbrukarna. Med deprecieringen av den svenska kronan har skillnaden förstärkts ytterligare. En flytande kronkurs försvårar jämförelsen av den långsiktiga stödnivån för jordbrukare i Sverige och inom EG, men under antagande om att den gröna kronkursen är 1 ecu = 10 svenska kronor blir stödnivån inkl. arealbidrag ca 1,45 kr/kg. I propositionen föreslås ett inlösenpris på 1,05 kr/kg för spannmål och ett arealbidrag på 900 kr/ha. Det innebär att den svenske jordbrukaren får ca 1,27 kr/kg spannmål. Eftersom den svenska kronan inte är bunden till EG:s ecu finns det givetvis en viss osäkerhet om vad stödrelationen kommer att vara vid tidpunkten för ett EG-medlemskap. I propositionen om vissa frågor rörande jordbruket och trädgårdsnäringen (prop. 1992/93:183) föreslogs att regeringen skulle kunna justera referenspriserna om beräkningsgrunderna, såsom valutakurser etc., förändras (1992/93:JoU20).
Ett differentierat arealbidrag kommer att lämnas för 1994 års odling av spannmål, oljeväxter, proteingrödor (matärt, foderärt, åkerbönor samt vicker till mognad), sockerbetor, matpotatis, potatis för stärkelse och råsprit, konservärter, bruna bönor och frövall under förutsättning att odlingen inte sker på omställningsareal. Jordbruksministerns bedömning är således att arealbidraget inte bör kvoteras individuellt för varje enskild företagare utifrån 1990 års odling av prisreglerade grödor. Med en dylik utformning öppnas en möjlighet för jordbrukare att anpassa sin odling till de nya villkor som råder vid ett EG-medlemskap. Resurserna kan därmed omfördelas effektivt mellan brukningsenheter.
Motionerna
I motion Jo1 av Margareta Winberg m.fl. (s) framhålls att besluten att införa arealbidrag och förlänga systemet med inlösenpris för spannmål kommer att leda till ytterligare överskottsproduktion av spannmål. Motionärerna anser att det svenska jordbruket därmed råkar i ett ogynnsamt läge inför ett EG-inträde. Inom EG finns redan i dag ett betydande och kostsamt spannmålsöverskott. Eftersom avsikten med CAP-reformen är att minska kostnaderna för jordbruket måste överskotten reduceras. Motionärerna står därför fast vid sin tidigare framförda uppfattning att ett jordbruk i balans mellan produktion och efterfrågan ger det svenska jordbruket och den svenska livsmedelsindustrin de bästa förutsättningarna att klara konkurrensen inom EG. För denna uppfattning finns stöd i en rapport från Riksrevisionsverket (F 1993:11). Motionen utmynnar i denna del i yrkanden om förlängning av det inkomststöd som beslutades år 1990 med 500 kr/ha. Kostnaden för detta beräknas till 600 miljoner kronor. Införandet av ett arealbidrag enligt EG:s regler bör anstå tills vi blivit medlemmar och omfattas av EG:s gemensamma jordbrukspolitik. Vidare yrkas att inlösenpriset på spannmål bestäms till 90 öre/kg och att regeringen får i uppdrag att utreda om landskapsvårdsstödet kan utvecklas så att det medverkar till säkerställande av biologisk mångfald och stimulerar ekologisk odling. Ersättningen bör ställas i relation till de kollektiva nyttigheter i form av landskapsvård m.m. som jordbrukaren producerar (yrkandena 1 och 2).
I motion Jo2 av Rose-Marie Frebran och Ulf Björklund (kds) anförs att en stor grupp lantbrukare med kobidragets avskaffande kan hamna i en ny krissituation. Många av de berörda företagen är inte lämpade för spannmålsodling. Därför krävs det att även vallodlingen erhåller ett arealstöd. I förhållande till nuvarande stöd skulle det få positiva regionalpolitiska effekter. Det skulle bl.a. bidra till att upprätthålla det öppna landskapet i skogs- och mellanbygderna där andelen vallodling är avsevärt större än i slättjordbruket.
I motion Jo3 av Harry Staaf och Kenneth Lantz (kds) förordas ett permanent omläggningsstöd för övergång från konventionell odling till ekologisk odling. Stödet bör finansieras inom ramen för det nuvarande jordbruksstödet. Vidare yrkas att det ekologiska jordbruket ej omfattas av det framtida trädeskravet.
Motion Jo4 av Stina Gustavsson och Marianne Jönsson (c) hänvisar till tidigare centermotioner om ett särskilt stöd i form av arealbidrag till vall i södra Sveriges skogs- och mellanbygder (yrkande 2). Något konkret yrkande framförs ej.
Enligt motion Jo5 av Christer Windén m.fl. (nyd) behöver bönderna en viss framförhållning för att kunna planera sin verksamhet. Det är inte tillräckligt att få veta sina förutsättningar för odlingsåret så sent som hösten före. Propositionen borde därför ha kommit till riksdagen för behandling redan under våren 1993.
Utskottets överväganden
Vad först gäller behovet av framförhållning i jordbrukspolitiken kan utskottet givetvis instämma i det allmänna önskemålet att besluten tidsplaneras på ett sätt som ger näringen rimliga möjligheter att anpassa produktionsinriktning m.m. efter de ändrade förutsättningarna. När det gäller den nu aktuella propositionen erinrar utskottet om att den beslutades vid regeringssammanträde den 3 juni 1993 och att den i huvudsak avser odlingsåret 1994 resp. budgetåret 1994/95, som börjar den 1 juli 1994. Med det anförda föreslår utskottet att motion Jo5 yrkande 1 (nyd) lämnas utan vidare åtgärd.
I fråga om inlösenpris och arealbidrag instämmer utskottet i regeringens bedömning att EG:s stöd till vegetabiliesektorn på flera områden avsevärt överstiger stödet till de svenska odlarna. Härtill kommer att avkastningsnivån i flera viktiga EG-länder är högre än i Sverige, samtidigt som kostnaderna för insatsmedel m.m. är lägre. Dessa skillnader framgår bl.a. -- och understryks ytterligare -- i Jordbruksverkets nyligen publicerade rapport om svenskt jordbruk inför EG. Enligt utskottets mening bör det vara ett viktigt led i anpassningen inför ett EG-medlemskap att svenska jordbruksföretag som har goda förutsättningar att producera och konkurrera på EG:s villkor skall kunna bestå under övergångsperioden. Utskottet tillstyrker därför regeringens förslag om ett inlösenpris för 1994 års skörd om 1,05 kr/kg spannmål och ett arealbidrag om 900 kr/ha för 1994 års odling av spannmål, oljeväxter, proteingrödor, sockerbetor, matpotatis, potatis för stärkelse och råsprit, bruna bönor och frövall. Ett villkor för arealbidrag skall vara att odlingen ej sker på omställningsareal. Med det anförda avstyrker utskottet motion Jo1 yrkande 1 (s).
Utskottet har tidigare uttalat sig mycket positivt om jordbrukets medverkan i landskapsvården och om behovet att utreda vilka stödinsatser som vid ett EG-medlemskap kan behövas i t.ex. södra och mellersta Sveriges skogs- och mellanbygder (1992/93:JoU13 s. 27 f.). I den nu aktuella propositionen erinras om att EG:s miljöprogram för jordbruket vid ett svenskt medlemskap kommer att ge möjligheter att stödja animalieproduktionen, bl.a. genom ett stöd till extensiv vallproduktion och till naturliga betesmarker. Utskottet vill här tillägga att de olika stödformerna inom ramen för EG:s stöd för miljövänliga produktionsmetoder redovisas i Jordbrukets ovannämnda rapport (s. 50 f.). Här ingår bl.a. stöd till miljövänlig jordbruksproduktion och till miljövårdande skötsel av jordbruksmark i syfte att bevara eller återskapa biologisk mångfald och skönhetsvärden i landskapet. Stöd kan vidare ges för långliggande träda för upprättande av t.ex. biotoper eller naturreservat eller för skydd av vattenmiljön. Likaså kan stöd erhållas för att omvandla mark från växtodling till extensivt bete och till användning av mark för allmänhetens bruk och rekreation. Inför ett EG-medlemskap måste en plan för en svensk tillämpning av EG:s kompletterande miljöprogram på jordbruksområdet utarbetas. Av propositionen framgår att jordbruksministern ämnar föreslå regeringen att en särskild utredning får i uppgift att utarbeta förslag till ett sådant program. I samband härmed bör ett förslag till stöd för omläggning till ekologisk produktion ingå. Utskottet vill vidare erinra om att frågan om naturvårds- och miljöfrågor i svensk jordbrukspolitik inför EG också får en utförlig redovisning i proposition 1993/94:30 om en strategi för biologisk mångfald (s. 63 f.). Utskottet utgår från att synpunkterna i motionerna Jo1 yrkande 2 (s), Jo2 (kds), Jo3 (kds) och Jo4 yrkande 2 (c) kommer att noga prövas i samband med det aviserade utredningsarbetet. Motionerna bör för närvarande inte föranleda någon särskild åtgärd från riksdagens sida.
Omställningsprogrammet budgetåren 1994/95 och 1995/96
Propositionen
Riksdagen gav, i samband med sin behandling av 1993 års budgetproposition (bet. 1992/93:JoU13, rskr. 1992/93:231), regeringen i uppdrag att pröva frågan om en EG-anpassning av omställningsprogrammet till EG:s trädesprogram. I jordbruksutskottets betänkande angavs att anpassningen av omställningsprogrammet bör genomföras snabbare än vad som föreslogs i budgetpropositionen och att programmet bör anpassas i största möjliga utsträckning. Sveriges ambition är att bli medlem i EG fr.o.m. den 1 januari 1995. Mot bakgrund av riksdagens beslut måste därför beslut om en anpassning av omställningsprogrammet fattas för 1994 års växtodling. Jordbruksministern föreslår därför följande EG-anpassning av omställningsprogrammet.
Omställningsprogrammet fr.o.m. 1994 års växtodlingssäsong
Med varaktig omställning avses i det frivilliga svenska omställningsprogrammet att den areal som anslutits till programmet skall ha ställts om till annan användning än traditionell livsmedelsproduktion före den 1 juli 1996 och att denna areal under tiden fram till detta datum inte används för odling av s.k. prisreglerade grödor för livsmedelsproduktion. Efter den 1 juli 1996 ställs inga krav på omställningsarealens användning.
EG:s trädesprogram kan beskrivas som ett obligatoriskt trädesprogram som i princip skall gälla för all framtid. Trädeskravet fastställs varje år beräknat på årets odling. De till synes stora skillnaderna mellan omställningsprogrammet och EG:s trädesprogram är principiellt viktiga, men i praktiken är programmen tämligen lika och effekten av dem blir i stort densamma. Det svenska omställningsprogrammet bör mot bakgrund av riksdagens uttalande nu justeras ytterligare för att kunna likställas med EG:s trädesprogram.
Det är ca 370 000 ha åkermark som anslutits till omställningsprogrammet. Jordbrukarna har erhållit en ersättning med ca 3,1 miljarder kronor för omställningen. Den 1 april 1992 hade åtgärder vidtagits på ungefär hälften av arealen. Av den resterande anslutna åkermarken fanns det planer på varaktig omställning för hälften av arealen, och den övriga marken, dvs. totalt 25 %, låg i s.k. vänteläge. Omställningsprogrammet har medfört ett minskat spannmålsöverskott och därmed minskade exportkostnader. Det har inte heller lämnats något inkomststöd för omställningsarealerna. Enligt jordbruksministern är det angeläget att en omställning kommer till stånd och han anser därför att kravet på att jordbrukarna genomför en varaktig omställningsåtgärd före den 1 juli 1996 förblir oförändrat.
Med tidigare förslag om att lämna arealbidrag för aktuell odling bör det bli möjligt även för jordbrukare som är anslutna till omställningsprogrammet att anpassa sin odling till förhållandena inom EG. De bör inte missgynnas av att de har anslutit sig till omställningsprogrammet och därmed bidragit till att Sverige under dessa fem år kommer att ha en lägre kostnad för spannmålsexport än vad som annars hade varit fallet. Mot denna bakgrund anser jordbruksministern att kravet på odlingsbegränsning bör slopas för att bl.a. motverka en snedvridning av konkurrensen mellan svenska jordbrukare. Inom EG förekommer inte några motsvarande bestämmelser.
Med ett slopat krav på odlingsbegränsning samt en anpassning till EG:s regler av vad som får odlas på omställd areal sker ytterligare en anpassning till EG:s trädesprogram. Till skillnad från EG:s jordbrukare som endast binder sig för ett år i taget kommer de svenska jordbrukarna inte att kunna odla livsmedel eller livsmedelsprodukter som konkurrerar med befintlig produktion under en period om fem år.
Kravet på återbetalning, för dem som bryter mot villkoren i omställningsprogrammet, bör vara kvar. De jordbrukare som har erhållit ersättning för omställning av mark har, även med föreslagna förändringar, förbundit sig att under en femårsperiod inte odla sådana grödor som tidigare prisreglerats, på omställningsmark. För att undvika att någon bryter mot denna grundläggande del av avtalet bör kravet på återbetalning stå fast. För de jordbrukare som inte har vidtagit en varaktig åtgärd för att ställa om åkermarken före den 1 juli 1996 men i övrigt uppfyllt kraven i omställningsprogrammet bör återbetalningskravet uppgå till 2 000 kr/ha.
Arealbidrag och trädeskrav under en övergångsperiod
En utgångspunkt för förhandlingarna med EG är att Sverige skall fullfölja sitt omställningsprogram.
Detta innebär att vid ett EG-medlemskap fr.o.m. den 1 januari 1995 kommer arealbidrag att lämnas för 1995 års odling av spannmål, oljeväxter och proteingrödor. Riksdagen avslog regeringens förslag i 1993 års budgetproposition om ett omställningskrav för budgetåren 1993/94 och 1994/95. Mot denna bakgrund bör det inte ställas något ytterligare omställningskrav under omställningsperioden. Den totala arealen omställd mark i Sverige är ca 370 000 ha. Denna areal överstiger med ca 100 000 ha den areal som skulle behöva tas ur livsmedelsproduktionen med EG:s regler för rörlig träda. Jordbruksministern har vid denna beräkning beaktat att det reella trädeskravet inom EG blir ca 13 % med hänsyn tagen till att mindre företag inte berörs av det 15-procentiga trädeskravet. Arealen överstiger även den som skulle behöva ställas om med hänsyn till EG:s nyligen beslutade regler för fast träda (20 alt. 18 %). Det arealbidrag som kommer att lämnas till svenska jordbrukare för perioden fram till ett EG-medlemskap är dessutom lägre än EG:s arealbidrag. EG:s trädesbidrag kommer att vara ca 2 500 kr/ha och år vid tidpunkten för ett EG-medlemskap. Med förslaget om att behålla omställningsprogrammet t.o.m. växtodlingssäsongen år 1996 kommer de svenska jordbrukarna att kunna ta del av EG:s trädesbidrag tidigast skördeåret 1997. Dessa aspekter motiverar att det inte nu ställs ett individuellt trädeskrav för att få arealbidrag för aktuell odling. Det är dock viktigt att omställningsarealen inte faller under den nivå som en tillämpning av EG:s regler skulle innebära för tiden fram till ett medlemskap. En avstämning av villkoren för arealbidrag får göras när förhandlingarna med EG avslutats.
Motionerna
Socialdemokraterna yrkar i motion Jo1 yrkande 3 avslag på regeringens förslag i fråga om omställningsprogrammet. Förslaget att avskaffa odlingsbegränsningen avvisas av samma skäl som motionärerna avvisar förslaget om inlösenpris. Av de senaste årens uppgifter om spannmålsöverskott och exportkostnader framgår tydligt att det inte finns några produktionsskäl att ytterligare utvidga odlingsmarken. Däremot finns det klara ekonomiska skäl att komma bort från ett statsfinansiellt betungande överskott. Motionärerna avvisar också förslaget att luckra upp reglerna för återbetalning av omställningsstödet. Villkoren för detta stöd är klara och entydiga. Om någon oklarhet uppstått i denna fråga är det regeringen och böndernas egna organisationer som har det fulla ansvaret för detta.
I motion Jo5 (nyd) framhålls att de jordbrukare som anmält areal till omställning har gjort det i den fasta övertygelsen att det skulle finnas alternativ till odling av prisreglerade grödor. Om sådana alternativ saknas är det inte bonden som felat utan innehållet i de politiska besluten som avvikit från gjorda utfästelser. Regeringen bör därför återkomma till riksdagen med en utförlig redovisning av de möjligheter som den enskilde jordbrukaren har att leva upp till de krav som ställs på honom. En sådan redovisning kan sedan läggas till grund för en bedömning av återbetalningsskyldigheten (yrkandena 2 och 3).
Utskottets överväganden
Utskottet har i samband med utfrågningen med Jordbruksdepartementets företrädare fått kompletterande information om hur det föreslagna återbetalningskravet är avsett att utformas. Beloppet 2 000 kr/ha relateras till den godkända omställningsarealen för varje brukare och skall utgöra ett genomsnittligt belopp som ställs i relation till det första årets genomsnittliga omställningsstöd om 9 000 kr/ha. Det kommer att differentieras på samma sätt som det första årets genomsnittliga stöd och skall dessutom differentieras i förhållande till vilket eller vilka år under bidragsperioden som vederbörande brukare uppburit omställningsbidrag (1--3 år).
Utskottet godtar i huvudsak regeringens förslag om omställningsprogrammet budgetåren 1994/95 och 1995/96. Enligt utskottets mening bör det grundläggande kravet på omställning till annan användning än traditionell livsmedelsproduktion ligga fast till den 1 juli 1996. Under tiden fram till detta datum får omställningsarealen inte användas för odling av s.k. prisreglerade grödor. Efter den 1 juli 1996 ställs inga krav på omställningsarealens användning.
När det gäller odlingsbegränsningen vill utskottet i likhet med regeringen understryka att det inom EG inte förekommer några motsvarande bestämmelser. Det bör påpekas att riksdagens beslut i samband med budgetbehandlingen år 1993 innebar att omställningsprogrammet så långt möjligt borde anpassas till EG:s regler (1992/93:JoU13). Utskottet tillstyrker regeringens förslag att odlingsbegränsningen avskaffas fr.o.m. 1994 års växtodlingssäsong och avstyrker därmed motion Jo1 yrkande 3 i motsvarande del (s). Utskottet har heller ingen erinran mot regeringens överväganden i avsnittet om arealbidrag och trädeskrav under en övergångsperiod.
Utskottet kan däremot inte acceptera regeringens förslag om förändrade regler beträffande återbetalningskravet gentemot de brukare som ej vidtagit en varaktig åtgärd för att ställa om åkermarken före den 1 juli 1996 men i övrigt uppfyllt kraven i omställningsprogrammet. De oklarheter som föreligger i denna del av propositionen har inte undanröjts trots att utskottet hållit en utfrågning med Jordbruksdepartementets företrädare. Det finns fortfarande frågor som är obesvarade. Detta är otillfredsställande. I ett ärende som detta måste riksdagen ha sådant beslutsunderlag att det inte finns några tveksamheter om beslutets konsekvenser för samhället och för enskilda brukare.
I propositionen saknas bl.a. uppgifter om hur omställningsstödet använts och om det gjorts någon bedömning av rättviseaspekterna i nuläget. Vidare borde det ha framgått vilka reella möjligheter till ekonomiskt hållbara alternativ de lantbrukare haft som inte varaktigt ställt om sin produktion men ändå uppburit stöd. Med avseende på ett eventuellt EG-medlemskap borde regeringen ha redovisat sin bedömning hur ett medlemskap före den 1 juli 1996 påverkar infasningen av omställningsprogrammet till EG:s gemensamma jordbrukspolitik och hur detta kan komma att påverkas av förhandlingsresultatet.
Utskottet anser därför att regeringen bör återkomma till riksdagen med en mer utförlig analys i enlighet med det ovan anförda. På grundval av en sådan analys kan en förnyad bedömning göras angående återbetalningsskyldigheten för de lantbrukare som inte genomfört en varaktig omställning av sin produktion. Utskottet föreslår att riksdagen ej bifaller regeringens begäran om godkännande såvitt avser återbetalningskravet samt med anledning av motionerna Jo1 yrkande 3 i återstående del (s) och Jo5 yrkandena 2 och 3 (nyd) som sin mening ger regeringen till känna vad utskottet anfört.
Finansiering
Propositionen
Ett fullföljande av Sveriges omställningsprogram t.o.m. den 30 juni 1996 bör innebära att ett belopp motsvarande de trädesbidrag som skulle lämnas inom ramen för ett svenskt EG-medlemskap under denna period bör tillgodoräknas svenska staten, som har finansierat omställningsprogrammet. Det kan ses som en kompensation för de utgifter som Sverige har haft för att minska spannmålsöverskottet under denna period, utgifter som vid en full integration före denna periods utgång skulle ha finansierats av EG. I praktiken innebär det att även om Sverige blir medlem i EG den 1 januari 1995 införs EG:s trädesprogram efter 1996 års växtodlingssäsong.
Vid diskussioner om exportkostnaden för spannmål refereras ofta till världsmarknadspriset för vete som under våren 1993 uppgick till drygt 1 kr/kg. Den svenska exporten består dock av endast 30 % vete samt därutöver 40 % korn och råg till ett världsmarknadspris om ca 65 öre/kg och 30 % havre till ett pris om ca 80 öre/kg. Vid export av spannmål tillkommer även kostnader för ränta, lagring, frakt etc. med ca 30 öre/kg. Den genomsnittliga kostnaden för export under budgetåret 1992/93 beräknas bli ca 47 öre/kg.
Den framtida exportkostnaden för spannmål är svår att bedöma. Världsmarknadspriset är beroende av både skördeutfall och valutakurser. Vid ett inlösenpris om 1,05 kr/kg budgetåret 1994/95 och ett antagande om att exportkostnaden blir mellan 50 och 60 öre/kg kan den totala kostnaden förväntas bli mellan 610 och 732 miljoner kronor budgetåret 1994/95. När odlingsbegränsningen släpps innebär det att man accepterar en spannmålsodling utöver den tidigare fastställda bidragsberättigade arealen. Vid en jämförelse med faktisk odling under år 1992 har det dock visat sig att odlingen av dessa grödor är ca 70 000 ha mindre än stödarealen.
I 1993 års budgetproposition antogs att vallodlingens konkurrenskraft skulle minska på grund av att proteinfoderregleringen föreslogs upphöra den 1 juli 1993. Med nuvarande depreciering av den svenska kronan torde effekten på kort sikt inte bli av den omfattningen som antogs i budgetpropositionen. Dessutom pågår en uppbyggnad av dikobesättningar och därmed en ökning av antalet dikor. Jordbruksministern bedömer mot bakgrund av detta att nettoeffekten av att odlingsbegränsningen upphör blir begränsad. Kostnaderna för spannmålsregleringen och direktbidragen på animalieområdet bör budgetåret 1994/95, liksom tidigare budgetår, finansieras inom ramen för anvisade direktbidrag och tillgängliga regleringsmedel inkl. inflytande förmalningsavgifter budgetåret 1994/95. Beträffande direktbidragen till animaliesektorn budgetåret 1994/95 bör direktbidragen till am- och dikor, köttdjur samt får och lamm behållas oförändrade. Samtidigt bör i enlighet med Omställningskommissionens förslag direktbidraget till mjölkkor avvecklas budgetåret 1994/95. Som en konsekvens av de åtgärder som vidtagits för att sänka kostnaderna inom jordbruket, bl.a. borttagandet av gränsskyddet för proteinfoder, sänks prisstödet för andra animalier än mejeriprodukter genom sänkningar av referenspriserna. Jordbruksministern vill i detta sammanhang även erinra om att EG:s miljöprogram för jordbruket, som utgör en del av den gemensamma jordbrukspolitiken, vid ett svenskt medlemskap kommer att ge möjligheter att stödja animalieproduktionen, bl.a. genom stöd till extensiv vallproduktion och till naturliga betesmarker. Inför ett EG-medlemskap måste en plan för en svensk tillämpning av EG:s kompletterande miljöprogram på jordbruksområdet utarbetas. Jordbruksministern kommer i höst att föreslå regeringen att en särskild utredning får i uppgift att utarbeta förslag till ett sådant program. I enlighet med vad som anfördes i årets budgetproposition (prop. 1992/93:100 bil. 10, s. 24) bör därvid ett förslag till stöd för omläggning till ekologisk produktion inom ramen för EG:s kompletterade miljöprogram ingå.
Jordbruksministern avser att återkomma till frågan om direktbidrag senast i sin anmälan till 1994 års budgetproposition.
Motionerna
Enligt motion Jo1 (s) spelar direktbidraget till mjölkkor en avgörande roll för möjligheterna att upprätthålla ett lönsamt jordbruk i norra Sverige. Ett avskaffande skulle leda till nedläggning av jordbruksföretag med åtföljande problem för sysselsättningen och möjligheterna att bibehålla offentlig och kommersiell service i den delen av vårt land. Riksdagen bör uttala att den del av direktbidragen till mjölkkor som avser jordbruket i norra Sverige skall bibehållas (yrkande 4).
I motion Jo4 (c) påpekas att riksdagen som en del av 1990 års livsmedelspolitiska beslut beslutade om kompensation till jordbruket i form av djurbidrag m.m. i avvaktan på GATT-förhandlingarna. Någon överenskommelse har ännu inte uppnåtts i GATT-förhandlingarna. Enligt motionen är en höjning av produktpriserna inom mjölksektorn rimlig utifrån avvecklandet av kobidraget och kronkursens förändring. Om detta inte är en framkomlig väg bör referenspriset på mejeriprodukter höjas (yrkande 1).
Utskottets överväganden
Utskottet erinrar om att riksdagen tidigare ställt sig bakom regeringens överväganden att det krävs vissa principiella anpassningar av 1990 års beslut för att möta de nya krav som ett EG-medlemskap ställer. Det totala kompensationsbeloppet till det svenska jordbruket bör inte längre bara fastställas med hänsyn till nationella förhållanden och med hänsyn till de pågående GATT-förhandlingarna. I stället måste det totala stödet även avvägas mot behovet av anpassning av stödnivån inför ett EG-medlemskap. För att möjliggöra en konkurrenskraftig produktion vid EG-inträdet har på regeringens förslag redan påbörjats en utfasning av de direktbidrag där motsvarighet saknas inom EG:s gemensamma jordbrukspolitik (1992/93:JoU13 och JoU20).
Utskottet vill i detta sammanhang påminna om att kobidraget kom till år 1989 som ersättning för en prishöjning och en höjning av införselavgifterna, när pågående GATT-förhandlingar bedömdes förhindra gränsskyddsjusteringar. Därefter har kobidraget sänkts i etapper, och mjölkproducenterna har i viss mån kompenserats genom sänkta kostnader. När nu hela kobidraget avskaffas från den 1 juli 1994 utesluter utskottet inte att det kan finnas behov av att ompröva nivån på det nuvarande gränsskyddet.
När det gäller mjölkproduktionen i norra Sverige erinrar utskottet om att propositionen endast omfattar det grundbelopp per mjölkko som utgår i hela landet. Inom ramen för Norrlandsstödet utgår dessutom för närvarande prisstöd med belopp som varierar mellan 110 och 24 öre per kg mjölk inom stödområdet och ett djurbidrag utöver det generella grundbeloppet med ett belopp som varierar mellan 3 610 och 1 160 kr per mjölkko.
Utskottet utgår från att regeringen återkommer till frågan om djurbidrag i norra Sverige i samband med budgetpropositionen. Utskottet är inte berett att nu föreslå något riksdagsuttalande angående dessa bidrag. Med det anförda ställer sig utskottet bakom regeringens överväganden om slopande av det generella kobidraget m.m. och avstyrker motionerna Jo1 yrkande 4 och Jo4 yrkande 1.
Miljöavgift på kadmium i handelsgödsel
Propositionen
Kadmium är ett grundämne som förekommer i miljön och som i större mängder kan förorsaka olika störningar på det levande. Kadmium kan hos människan ansamlas i njurarna och kan även ge genetiska skador. Det är därför viktigt att minska kadmiumbelastningen på människor och miljö. Det internationella arbetet på detta område inriktas också på att minska kadmiumhalterna, och det råder enighet om att användningen av kadmium på sikt bör upphöra.
Större delen av vårt intag av kadmium sker via födan. Kadmium i åkermarken tas upp i grödorna och påverkar via födan människors hälsa. Kadmiumhalten i marken är således av stor betydelse för vårt intag av kadmium. Intaget ligger i Sverige i dag på en sådan nivå att risken för negativa hälsoeffekter bedöms som små för den nu levande generationen. Den nuvarande kadmiumtillförseln till miljön är emellertid större än bortföringen, vilket innebär att kadmium ackumuleras i vår miljö, bl.a. i åkermarken. Det är därför angeläget att minska tillförseln av kadmium vilken huvudsakligen sker dels genom nedfall via luften, dels genom användningen av handelsgödsel.
De åtgärder som är möjliga för att minska kadmiumhalten i handelsgödsel är dels ett gränsvärde som förbjuder försäljning och användning av handelsgödsel med kadmiumhalt över en viss nivå, dels en avgift relaterad till innehållet av kadmium i handelsgödsel eller en kombination av dessa.
Regeringen beslutade hösten 1992 att införa ett gränsvärde för kadmium i handelsgödsel fr.o.m. den 1 januari 1993. Gränsvärdet, som ligger på 100 g kadmium per ton fosfor, kommer framför allt att eliminera riskerna för att Sverige blir ett dumpningsland för gödselmedel med höga kadmiumhalter. Det finns en ökad risk att detta annars kan bli fallet då allt fler EFTA- och EG-länder inför gränsvärden. Sverige kommer även fortsättningsvis att agera i internationella fora för att få till stånd ytterligare sänkta kadmiumhalter. Det frivilliga arbete som bedrivs för att nedbringa kadmiumhalterna är också av stor vikt i detta sammanhang.
Jordbruksministern anser emellertid att Sverige nu bör gå vidare i detta arbete och vidta ytterligare åtgärder för att minska kadmiumhalterna i handelsgödsel.
Åtgärder mot miljöproblem har hittills i stor utsträckning vidtagits i form av förbud mot användning eller kvantitativa begränsningar. Ekonomiska styrmedel har däremot utnyttjats i mindre utsträckning. Dessa styrmedel har principiellt den egenskapen att de överlåter till företagen eller de enskilda att välja vilken väg till anpassning som skall företas. På detta sätt kan ekonomiska styrmedel bidra till att leda utvecklingen i en gynnsam riktning medan förbud och andra begränsningar kan anses konservera den rådande strukturen.
Målet för att införa en avgift på kadmium är att avgiften skall ge incitament till rening och därmed bidra till en snabbare utveckling av renare teknik. Det finns redan i dag känd teknik för att avlägsna kadmium ur handelsgödsel, och vissa processer är provade i mindre skala. En avgift på kadmium skulle, särskilt om avgift infördes i flera länder, sannolikt stimulera tillverkarna att investera i ny reningsteknik.
I likhet med vad som anförts i betänkandet Mindre kadmium i handelsgödsel anser jordbruksministern att en sådan styreffekt i Sveriges fall skulle ha blivit tydligare om Sverige hade haft en egen tillverkning av fosforgödsel. Sverige blir nu alltmer integrerat i Europamarknaden och blir därmed beroende av produktionen av handelsgödsel i de europeiska länderna. Det är dock tänkbart att de producenter i Europa som har tillgång till särskilt ren råvara (apatit e.d.) väljer att styra en del av sina renaste kvaliteter till den svenska marknaden. Om flera länder ställer krav på lägre gränsvärden eller inför miljöavgifter ökar sannolikheten för att en marknad uppstår för rening. Detta ökar i sin tur möjligheterna för att flera länder skall få tillgång till handelsgödsel med låg kadmiumhalt.
Sverige har ansökt om medlemskap i EG och detta har tidigare bedömts göra införandet av en miljöavgift på kadmium komplicerat. Nya miljöskatter eller -avgifter måste utformas så att de inte kräver gränskontroll eller på annat sätt stör varuhandeln enligt EG:s regler. EG:s ministerråd har emellertid i juni 1991 enats om att vissa punktskatter, t.ex. miljöskatter, kan behållas om de inte ger upphov till beskattningsåtgärder i samband med in- och utförsel. Vid ett EG-medlemskap måste ett system med miljöavgifter vara utformat så att gränskontroller inte behövs. Det kan i stället krävas t.ex. ett deklarationsförfarande. Uppbörden av miljöavgift på handelsgödsel sker redan i dag på det sättet. Tillverkare och importörer av handelsgödsel är normalt registrerade hos Statens jordbruksverk och erlägger avgift grundad på deklarationer som lämnas varannan månad. Endast i det fall en importör inte är registrerad skall avgiften tas ut av tullmyndigheten i samband med införseln. Ett sådant deklarationsförfarande medför emellertid viss risk för parallellimport och utvecklingen på detta område bör därför följas uppmärksamt. Jordbruksministern bedömer att ett eventuellt svenskt medlemskap i EG inte innebär något hinder för ett införande av en miljöavgift på kadmium.
Jordbruksministern anser att det med hänsyn till behovet av ytterligare åtgärder för att minska kadmiumhalten i handelsgödsel bör införas en miljöavgift på kadmium i handelsgödsel. Samtidigt avskaffas miljöavgiften på fosfor. Kadmiumavgiften bör uppgå till 30 kr/g kadmium i gödselmedel till den del kadmiuminnehållet överstiger 50 g/ton fosfor. Avgiften är anpassad till en nivå som bör kunna ge incitament till rening av fosforgödsel utan att innebära en ytterligare kostnadsbelastning för svenskt jordbruk och för konsumenterna. Med hänsyn till avgiftens syfte bör den även belasta handelsgödsel i de former som nu är undantagna från avgift. Miljöavgiften på kadmium borde enligt utredningens förslag införas år 1995 i samband med att prisregleringsavgiften föreslogs bli avvecklad. Eftersom prisregleringsavgifterna emellertid avskaffades år 1992 anser jordbruksministern att den nya miljöavgiften på kadmium bör införas den 1 janari 1994.
Lagtekniskt innebär förslagen ändringar i 2 § lagen (1984:409) om avgift på gödselmedel. Föreskriften i paragrafens första stycke om avgift på fosfor i gödselmedel tas bort. Den nuvarande bestämmelsen om avgiftsbefrielse för gödselmedel i viss form eller i små förpackningar ersätts av en bestämmelse som innebär att avgift skall betalas för kadmiuminnehållet i gödselmedlet.
Jordbruksverket bör bli ansvarig uppbördsmyndighet för miljöavgiften på kadmium i handelsgödsel.
En utvärdering av avgiften bör ske år 1995 för att bl.a. bedöma avgiftens effektivitet. I detta sammanhang bör även övervägas om avgiften kan höjas för att styra kadmiumhalterna mot ännu lägre nivåer.
Motionerna
I motion Jo1 (s) anförs att det finns fler anledningar att behålla miljöavgiften på fosfor än de som regeringen redovisar. I avvägningen bör fosfor tas med som en ändlig resurs, vilket gäller även användningen i t.ex. tvättmedel. Därtill kommer att de tidigare avgifterna även hade till uppgift att lägga ett visst sektorsansvar för bevarandet av den biologiska mångfalden och det öppna landskapet på jordbruket. Enligt yrkande 6 i motionen bör införas en miljöskatt på 2 kr/kg fosfor i handelsgödsel, vilket skulle ge intäkter till statskassan på 40--50 miljoner kronor. Enligt yrkande 5 är den föreslagna avgiftsnivån på kadmium verkningslös med den föreslagna utformningen. Genomsnittshalten kadmium ligger i dag på mellan 60 och 70 g/ton fosfor, och i den handelsgödsel som såldes av kooperationen år 1992 var genomsnittshalten 40 g/ton fosfor. En kraftigt styrande avgift behövs för att minska kadmiumhalten i handelsgödsel och motverka de allvarliga hälso- och miljöproblem som är förenade med en ökad kadmiumhalt i åkerjorden. Avgiften på 30 kr/g bör därför utgå på halter över 5 g/ton fosfor. En kontroll bör göras efter ett år för att korrigera avgiftsnivån.
Utskottets överväganden
Utskottet tillstyrker regeringens förslag att en miljöavgift införs på kadmium i handelsgödsel. Avgiften bör uppgå till 30 kr/g kadmium i gödselmedel till den del kadmiuminnehållet överstiger 50 g/ton fosfor. Som framgår av propositionen anser regeringen att en utvärdering av avgiften bör ske år 1995 för att bl.a. bedöma avgiftens effektivitet. I detta sammanhang bör även övervägas om avgiften kan höjas för att styra kadmiumhalterna mot ännu lägre nivåer.
Utskottet ansluter sig även till regeringens överväganden i fråga om fosforavgiften och förordar att denna avgift avskaffas fr.o.m. den 1 januari 1994.
Med det anförda avstyrks motion Jo1 yrkandena 5 och 6.
Hemställan
Utskottet hemställer
1. beträffande inlösenpris och arealbidrag för budgetåret 1994/95
att riksdagen godkänner vad i propositionen förordats i fråga om inlösenpris och arealbidrag för budgetåret 1994/95 och avslår motion 1993/94:Jo1 yrkande 1,
res. 1 (s) -- delvis
2. beträffande framförhållning i jordbrukspolitiken
att riksdagen avslår motion 1993/94:Jo5 yrkande 1,
3. beträffande stöd till landskapsvård, vallodling m.m.
att riksdagen avslår motionerna 1993/94:Jo1 yrkande 2, 1993/94:Jo2, 1993/94:Jo3 och 1993/94:Jo4 yrkande 2,
res. 1 (s) -- delvis
4. beträffande omställningsprogrammet
att riksdagen med avslag på motion 1993/94:Jo1 yrkande 3 i denna del godkänner vad i propositionen förordats i fråga om omställningsprogrammet för budgetåren 1994/95 och 1995/96 utom såvitt avser återbetalningskravet,
res. 2 (s)
5. beträffande återbetalningskravet
att riksdagen med anledning av motionerna 1993/94:Jo1 yrkande 3 i denna del och 1993/94:Jo5 yrkandena 2 och 3 som sin mening ger regeringen till känna vad utskottet anfört,
res. 3 (m, fp, c, kds)
6. beträffande direktbidrag till mjölkproduktionen
att riksdagen avslår motionerna 1993/94:Jo1 yrkande 4 och 1993/94:Jo4 yrkande 1,
res. 4 (s)
7. beträffande avgift på gödselmedel m.m.
att riksdagen med avslag på motion 1993/94:Jo1 yrkandena 5 och 6 antar förslaget till lag om ändring i lagen (1984:409) om avgift på gödselmedel.
res. 5 (s)
Stockholm den 9 november 1993
På jordbruksutskottets vägnar
Margareta Winberg
I beslutet har deltagit: Margareta Winberg (s), Ingvar Eriksson (m), Inga-Britt Johansson (s), Bengt Rosén (fp), Lennart Brunander (c), Inge Carlsson (s), Mona Saint Cyr (m), Kaj Larsson (s), Ulla Pettersson (s), Carl G Nilsson (m), Patrik Norinder (m), Lena Klevenås (s), Sverre Palm (s), Carl Olov Persson (kds) och Christer Windén (nyd).
Från Vänsterpartiet, som inte företräds av någon ordinarie ledamot i utskottet, har suppleanten Jan Jennehag (v) närvarit vid den slutliga behandlingen av ärendet.
Reservationer
1. Inlösenpris och arealbidrag för budgetåret 1994/95 m.m. (mom. 1 och 3)
Margareta Winberg, Inga-Britt Johansson, Inge Carlsson, Kaj Larsson, Ulla Pettersson, Lena Klevenås och Sverre Palm (alla s) anser
dels att den del av utskottets yttrande som på s. 6 börjar med "I fråga" och på s. 7 slutar med "riksdagens sida" bort ha följande lydelse:
Utskottet delar uppfattningen i motion Jo1 (s) att ett jordbruk där balans råder mellan produktion och efterfrågan ger det svenska jordbruket och den svenska livsmedelsindustrin de bästa förutsättningarna att klara konkurrensen inom EG. Därmed bibehålls ett fortsatt hårt rationaliseringstryck och ökas pressen på livsmedelsindustrin. Denna utskottets uppfattning har även stöd i Riksrevisionsverkets rapport F 1993:11, där verket konstaterar att en marknadsanpassning av jordbruket är angelägen även i ljuset av ett närmande till EG. Mot denna bakgrund ställer sig utskottet avvisande till regeringens förslag om arealbidrag och inlösenpriser. Om förslagen genomförs kommer överskottsproduktionen av spannmål att öka ytterligare. Som motionärerna framhåller råkar det svenska jordbruket därmed i ett ogynnsamt läge inför ett EG-inträde. Inom EG finns redan i dag ett betydande och kostsamt spannmålsöverskott. Eftersom avsikten med den reformering av EG:s gemensamma jordbrukspolitik som har påbörjats -- och som skall fortsätta -- är att minska kostnaderna för jordbruket måste överskotten bringas ned.
I stället för det föreslagna arealbidraget förordar utskottet, i likhet med vad som yrkas i motion Jo1, att regeringen utreder hur det nuvarande landskapsvårdsstödet kan utvecklas så att det medverkar till säkerställande av biologisk mångfald och stimulerar ekologisk odling. Ersättningen bör ställas i relation till de kollektiva nyttigheter i form av landskapsvård m.m. som lantbrukaren producerar. Under tiden bör det inkomststöd som beslutades år 1990 förlängas och utgå med 500 kr/ha. Kostnaden för detta beräknar utskottet till 600 miljoner kronor. Inlösenpriset på spannmål bör vara oförändrat 90 öre/kg.
Med det anförda avstyrker utskottet regeringens förslag i berörda delar och föreslår att riksdagen gör ett tillkännagivande i enlighet med motion Jo1 yrkandena 1 och 2. Övriga motioner avstyrks i den mån de ej tillgodoses genom detta ställningstagande.
dels att utskottets hemställan under 1 och 3 bort ha följande lydelse:
1. beträffande inlösenpris och arealbidrag för budgetåret 1994/95
att riksdagen avslår regeringens begäran om godkännande i fråga om inlösenpris och arealbidrag för budgetåret 1994/95 och med anledning av motion 1993/94:Jo1 yrkande 1 som sin mening ger regeringen till känna vad utskottet anfört,
3. beträffande stöd till landskapsvård, vallodling m.m.
att riksdagen med anledning av motion 1993/94:Jo1 yrkande 2 som sin mening ger regeringen till känna vad utskottet anfört samt avslår motionerna 1993/94:Jo2, 1993/94:Jo3 och 1993/94:Jo4 yrkande 2,
2. Omställningsprogrammet (mom. 4)
Margareta Winberg, Inga-Britt Johansson, Inge Carlsson, Kaj Larsson, Ulla Pettersson, Lena Klevenås och Sverre Palm (alla s) anser
dels att den del av utskottets yttrande som på s. 10 börjar med "Utskottet godtar" och slutar med "en övergångsperiod" bort ha följande lydelse:
Av samma skäl som talar emot förslagen om höjt inlösenpris och höjt arealbidrag avstyrker utskottet förslaget om att odlingsbegränsningen i omställningsprogrammet avskaffas. Statistiska uppgifter om de senaste årens spannmålsöverskott och kostnaderna för dessa överskott visar tydligt att det inte finns några produktionsskäl att nu ytterligare utvidga odlingsmarken. Däremot finns det klara skäl att komma bort från ett statsfinansiellt betungande överskott. När det gäller regeringens överväganden om trädeskrav konstaterar utskottet att denna fråga saknar aktualitet i ett system med fortsatt inkomststöd enligt 1990 års regler. Utskottet föreslår således att regeringens begäran om godkännande avslås såvitt avser odlingsbegränsningen och att riksdagen med anledning av motion Jo1 yrkande 3 i motsvarande del som sin mening ger regeringen till känna att odlingsbegränsningen skall fortsätta att gälla.
dels att utskottets hemställan under 4 bort ha följande lydelse:
4. beträffande omställningsprogrammet
att riksdagen avslår regeringens begäran om godkännande såvitt avser omställningsprogrammet för 1994/95 och 1995/96 i de delar som ej avser återbetalningskravet samt med anledning av motion 1993/94:Jo1 yrkande 3 i denna del som sin mening ger regeringen till känna vad utskottet anfört,
3. Återbetalningskravet (mom. 5)
Ingvar Eriksson (m), Bengt Rosén (fp), Lennart Brunander (c), Mona Saint Cyr (m), Carl G Nilsson (m), Patrik Norinder (m) och Carl Olov Persson (kds) anser
dels att den del av utskottets yttrande som på s. 10 börjar med "Utskottet kan" och på s. 11 slutar med "utskottet anfört" bort ha följande lydelse:
Utskottet ansluter sig även till regeringens förslag i fråga om återbetalningskravet. De jordbrukare som har erhållit ersättning för omställning av åkermarken har förbundit sig att under en femårsperiod inte odla sådana grödor som tidigare prisreglerades på omställningsmark. För att undvika att någon bryter mot denna grundläggande del av avtalet bör kravet på återbetalning stå fast. Utskottet noterar att det den 1 april 1992, enligt uppgifterna i propositionen, hade vidtagits åtgärder på ungefär hälften av omställningsarealen och att ca 25 % av arealen låg i s.k. vänteläge. När omställningsperioden löper ut den 1 juli 1996 kommer det därför sannolikt att finnas en relativt stor grupp av jordbrukare som uppfyllt villkoret att ej odla prisreglerade grödor på omställningsmarken men som av olika skäl ej heller vidtagit någon varaktig åtgärd för att ställa om åkermarken. Utskottet anser att det ligger ett betydande värde i att riksdagen redan nu undanröjer eventuella oklarheter om vilka återbetalningskrav som kan komma att riktas mot dessa brukare. Den i propositionen föreslagna utformningen av återbetalningskravet utgör enligt utskottets mening en rimlig avvägning mellan olika synpunkter. Av utskottets redovisning ovan framgår efter vilka huvudprinciper beloppet kommer att fastställas. När det gäller anpassningen till EG:s system med trädesbidrag vill utskottet tillägga att budgetåret 1993/94 är det sista år som omställningsbidrag utgår till de svenska jordbrukarna. Med regeringens förslag att behålla omställningsprogrammet i övrigt t.o.m. växtodlingssäsongen år 1996 kommer de svenska jordbrukarna att kunna ta del av EG:s trädesbidrag tidigast skördeåret 1997. Utskottet tillstyrker regeringens förslag och avstyrker motionerna Jo1 yrkande 3 i motsvarande del och Jo5 yrkandena 2 och 3.
dels att utskottets hemställan under 5 bort ha följande lydelse:
5. beträffande återbetalningskravet
att riksdagen godkänner vad i propositionen förordats i fråga om återbetalningskravet samt avslår motionerna 1993/94:Jo3 i denna del och 1993/94:Jo5 yrkandena 2 och 3,
4. Direktbidrag till mjölkproduktionen (mom. 6)
Margareta Winberg, Inga-Britt Johansson, Inge Carlsson, Kaj Larsson, Ulla Pettersson, Lena Klevenås och Sverre Palm (alla s) anser
dels att den del av utskottets yttrande som på s. 13 börjar med "Utskottet erinrar" och på s. 14 slutar med "yrkande 1" bort ha följande lydelse:
Som anförs i motion Jo1 har direktstödet till mjölkproduktionen bidragit till att upprätthålla jordbruket i skogs- och mellanbygderna och därmed till bevarandet av den biologiska mångfalden och det öppna landskapet. Det är från samhällets synpunkt angeläget att sådana marker hävdas även i fortsättningen. Utskottet godtar visserligen regeringens förslag att avskaffa det generella kobidraget fr.o.m. den 1 juli 1994, delvis av det skälet att mjölkproduktionen i viss mån kompenserats genom sänkta kostnader för foder m.m. När direktbidraget avskaffas måste emellertid formerna för stöd till hävd av värdefull natur- och kulturmark och bevarande av den biologiska mångfalden utvecklas. Utskottet delar därför regeringens uppfattning att en utredning bör tillsättas för att utarbeta förslag till program för den svenska tillämpningen av EG:s kompletterande miljöprogram på jordbrukets område. I anslutning till motion Jo4 yrkande 1 vill utskottet tillägga att det av flera skäl inte framstår som någon framkomlig väg att höja vare sig konsumentpriserna eller gränsskyddet för mejeriprodukter.
Vad däremot beträffar bidraget till mjölkproduktionen i norra Sverige delar utskottet motionärernas uppfattning att riksdagen bör uttala att denna del av direktbidragen bör bibehållas. En av förutsättningarna för 1990 års livsmedelspolitiska beslut var att prissänkningar till följd av avregleringen inte skall tillåtas påverka lönsamheten för jordbruket i norra Sverige i någon nämnvärd grad. Direktbidraget till mjölkkor spelar en avgörande roll för möjligheterna att upprätthålla ett lönsamt jordbruk i norra Sverige. Ett avskaffande skulle leda till nedläggning av jordbruksföretag med åtföljande problem för sysselsättningen och möjligheterna att bibehålla offentlig och kommersiell service i denna del av landet. Riksdagen bör därför med anledning av motion Jo1 yrkande 4 göra ett tillkännagivande att den del av direktbidragen till mjölkkor som avser jordbruket i norra Sverige bör behållas. Motion Jo4 yrkande 1 avstyrks.
dels att utskottets hemställan under 6 bort ha följande lydelse:
6. beträffande direktbidrag till mjölkproduktionen
att riksdagen med anledning av motion 1993/94:Jo1 yrkande 4 som sin mening ger regeringen till känna vad utskottet anfört samt avslår motion 1993/94:Jo4 yrkande 1,
5. Avgift på gödselmedel m.m. (mom. 7)
Margareta Winberg, Inga-Britt Johansson, Inge Carlsson, Kaj Larsson, Ulla Pettersson, Lena Klevenås och Sverre Palm (alla s) anser
dels att den del av utskottets yttrande som på s. 16 börjar med "Utskottet tillstyrker" och på s. 17 slutar med "och 6" bort ha följande lydelse:
I anslutning till regeringens förslag om miljöavgifter m.m. får utskottet anföra följande. Redan år 1992 avskaffades prisregleringsavgiften på fosfor, och den sammanlagda avgiften har därmed sänkts från 3,63 kr/kg till 1,20 kr/kg. När avgiften var som högst uppgick den till 4,99 kr/kg. För närvarande har både Finland och Norge högre fosforavgifter än Sverige. Höga avgifter på fosfor, insatser för rådgivning m.m. har mer än halverat fosforanvändningen sedan år 1980. Det visar att den tidigare förda prispolitiken gett effekt. När det gäller avgifternas effekter på fosforläckaget m.m. vill utskottet i likhet med motionärerna i motion Jo1 framhålla att avvägningen bör omfatta även fosfor som en ändlig resurs. Det gäller även annan användning av fosfor, t.ex. i tvättmedel. Därtill kommer att de tidigare avgifterna även hade till uppgift att lägga ett visst sektorsansvar på jordbruksnäringen för bevarandet av den biologiska mångfalden och det öppna landskapet.
Det finns således flera anledningar att behålla och utvidga miljöavgiften på fosfor än de som regeringen redovisar. Utskottet tillstyrker motionärernas förslag att en miljöskatt på 2 kr/kg läggs på fosfor i handelsgödsel, vilket skulle ge intäkter till statskassan på 40--50 miljoner kronor.
I fråga om förslaget om en kadmiumavgift anser utskottet att regeringens förslag riskerar att bli verkningslöst om avgiften bara tas ut på partier som innehåller mer än 50 g kadmium per ton fosfor. Genomsnittshalten i dag ligger på mellan 60 och 70 g/ton fosfor, och i den handelsgödsel som såldes av kooperationen under år 1992 var genomsnittshalten 40 g/ton. Till skillnad från regeringen anser utskottet att en kraftigt styrande avgift är nödvändig för att få bort kadmium från handelsgödsel. De svenska jordarna är nu så allvarligt förorenade att snabba och verkningsfulla åtgärder krävs. Eftersom nästan hälften av kadmiumtillförseln till åkerjorden kommer via handelsgödsel måste detta problem tas på allvar.
Med hänvisning till det anförda ansluter sig utskottet till motionsförslaget om en kadmiumavgift om 30 kr/g per ton fosfor till den del kadmiumhalten överstiger 5 g/ton fosfor. En kontrollstation bör inrättas ett år efter ikraftträdandet för att korrigera avgiftsnivån om den skulle visa sig för låg. Den föreslagna avgiften innebär en avgiftsökning på ca 1 kr/kg fosfor och kan ge intäkter till statskassan på ca 20 miljoner kronor om genomsnittshalten kadmium är 40 g/ton fosfor. Dessa avgifter skapar utrymme för ökat stöd till rådgivning samt bevarandet av den biologiska mångfalden, det öppna landskapet och jordbrukets övriga värden. Därmed kommer avgiften enbart att få positiva effekter på miljön och jordbruksnäringen.
Utskottet föreslår att riksdagen avslår regeringens lagförslag i nu berörd del och med anledning av motion Jo1 yrkandena 5 och 6 begär nytt förslag om miljöavgift på fosfor och kadmium i enlighet med det anförda.
dels att utskottets hemställan under 7 bort ha följande lydelse:
7. beträffande avgift på gödselmedel m.m.
att riksdagen med anledning av motion 1993/94:Jo1 yrkandena 5 och 6 avslår regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1984:409) om avgift på gödselmedel och som sin mening ger regeringen till känna vad utskottet anfört.
Meningsyttring av suppleant
Meningsyttring får avges av suppleant från Vänsterpartiet, eftersom partiet inte företräds av ordinarie ledamot i utskottet.
Jan Jennehag (v) anför:
Enligt min mening borde utskottet ha beslutat i enlighet med de socialdemokratiska reservationerna 1, 2, 4 och 5 (hemställan mom. 1, 3, 4, 6 och 7).
Bilaga