2000-talets psykiatri
Motion 2000/01:So225 av Chris Heister m.fl. (m)
Ärendet är avslutat
- Motionskategori
- Fristående motion
- Tilldelat
- Socialutskottet
Händelser
- Inlämning
- 2000-10-05
- Granskning
- 2000-10-11
- Hänvisning
- 2000-10-11
- Bordläggning
- 2000-10-11
Motioner
Motioner är förslag som riksdagens ledamöter har lämnat till riksdagen.
Förslag till riksdagsbeslut
1. Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om problemen i den psykiatriska vården.
2. Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om ökad valfrihet och rätt till vård i tid.
3. Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av resursförstärkningar till psykiatrin.
4. Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av en samlad genomgång av hinder för privat verksamhet inom psykiatrin m.m.
5. Riksdagen begär att regeringen lägger fram förslag till ändring av lagstiftningen i syfte att så långt möjligt undvika särbehandling av allmänt anställda läkare vad beträffar psykiatriska vårdintyg.
6. Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om rättssäkerheten i tvångsvården.
2000-talets psykiatri
Psykiatrin var länge en undangömd och bortglömd del av sjukvården. Dess historia rymmer såväl beprövade och väl fungerande metoder som tveksamma och i vissa fall kränkande behandlingar. I Sverige har det - åtminstone på senare tid - varit de bra behandlingarna som helt dominerat, även om delar av psykiatrins arbetsmetoder fortfarande ifrågasätts i vissa kretsar. Spänningar mellan olika vetenskapliga förhållningssätt och mellan förespråkare för olika behandlingsmetoder kvarstår också delvis.
Starkt bidragande till att psykiatrin utvecklats positivt är den ökade öppenheten och den insyn som psykiatrin numera arbetar under. I takt med att psykiatrin börjat tillmätas samma värde som den övriga sjukvården har också det politiska intresset för psykiatrin tilltagit. Ett bevis för detta var inte minst den stora psykiatrireform som genomfördes under 1990-talet.
Psykiatrireformen tillkom med goda intentioner och för att förbättra livsvillkoren för många människor. Det krav på samverkan som reformen ställde, framför allt mellan socialtjänst och psykiatri, har dock inte kunnat förverkligas fullt ut. Här, liksom vid genomförandet av ädelreformen har det visat sig att det föreligger två kulturer, som på flera plan har stora svårigheter att samarbeta. Fortfarande faller därför många människor mellan stolarna.
Stora samordningsproblem finns även mellan olika landstingsverksamheter och t.o.m. mellan olika psykiatriska verksamheter. Tyvärr har också saknats en fungerande strategi för psykiatrin i primärvården vilket har varit ett allvarligt hinder för genomförande av psykiatrireformen.
Det är sammanfattningsvis ingen tvekan om att många psykiskt sjuka far illa i dagens samhälle. Det gäller inom den lätta psykiatriska vården, men det gäller också inom den tyngre. Tidigare i år skrev psykiatriprofessorn Lars Jacobsson en DN-debattartikel där ingressen löd som följer:
Samhället har svikit de psykiskt sjuka genom att minska möjligheterna till tvångsvård. Den nuvarande lagstiftningen försvårar för oss som faktiskt vill hjälpa dessa människor.
Några problem i dagens psykiatriska vård
Socialstyrelsens utvärdering av psykiatrireformen ger vid handen att utvecklingen för vissa grupper psykiskt funktionshindrade går åt rätt håll men att stora brister ändå finns, inte minst i öppna stöd- och vårdformer som kommuner och landsting ansvarar för. Det gäller såväl inom den psykiatriska som inom den somatiska vården, och även inom omsorgsverksamheter.
Särskilt när det gäller psykiska störningar hos äldre är psykiatrin eftersatt. Studier visar att mer än varannan 85-åring lider av någon form av psykisk störning. Ändå är det bara knappt hälften av landstingen som kan erbjuda specialistvård till äldre som lider av andra psykiska sjukdomar än demens.
Många äldre har följaktligen ett dolt vårdbehov, t.ex. i form av vanliga depressioner. Svenska studier anger att 13 procent av 85-åringarna har en depression. Dessa visar sig ofta annorlunda hos äldre än hos yngre. Ofta finns väl fungerande behandlingar som dock - p.g.a. den bristande diagnostiken - långt ifrån alltid utnyttjas.
Det är naturligtvis mycket olyckligt att dessa tillstånd ofta förblir odiagnosticerade och obehandlade samt dessutom ofta förväxlas med en begränsat behandlingsbar demensutveckling. Flera undersökningar visar att primärvården helt enkelt inte hittar patienter med depressioner; cirka 12 procent av de äldre med depression upptäcks.
Det är här viktigt med ett bättre samarbete och informationsutbyte mellan specialister och allmänläkare. Man kan konstatera att det är få områden inom hälso- och sjukvården som är så dåligt utbyggda och så fattiga på behandlingsalternativ som vården av äldre med psykiska sjukdomar.
Även vården av de mest allvarligt psykiskt sjuka har i stor utsträckning blivit lidande genom psykiatrireformen. Inte minst uppenbart är att de stora problemen med hemlösa i storstäderna till mycket stor del beror på brister i psykiatrireformens genomförande. Totalt inom allmänpsykiatrin finns nu bara cirka 6 000 vårdplatser, varav endast 750 är speciellt avsedda för äldre. De omfattande nedläggningarna av slutenvårdsplatser har inte på något sätt kunnat kompenseras genom utbyggnad av öppenvården.
Självmordsförsök bland vuxna har glädjande nog minskat den senaste tioårsperioden, alarmerande är dock att självmordsförsök hos tonåringar har ökat. Omkring 45 tonåringar tar livet av sig varje år och självmord är alltjämt den vanligaste dödsorsaken för människor i åldersgruppen 15-44 år. I många fall fungerar dock vården inte tillfredsställande. Det gäller t.ex. för ungdomar med anorexi/bulimi, psykoser, depressioner med självmordsrisk och svåra tvångssyndrom.
Barn- och ungdomspsykiatrins problematik beskrivs målande inte minst i en uppmärksammad artikelserie i Dagens Nyheter under augusti år 2000. Människor mer eller mindre tvingas ut från vårdinrättningar utan att det finns någon alternativ plan för hur de skall kunna tas om hand i hemmet. I vissa fall skrivs patienter ut trots att det överhuvudtaget inte finns något som kan kallas ett "hem" att skrivas ut till.
Sjukvården tar ofta lätt på självmordsförsök när väl den akuta fasen är över, trots att statistiken visar att många försöker igen inom det närmaste året. Därtill kommer att sekretess- och anmälningsregler ibland kommer i konflikt såväl med önskemål att involvera och informera föräldrar och anhöriga som med nödvändigheten att bygga upp ett förtroende mellan vården och dess patienter.
För att få ordentlig psykiatrisk vård måste man i många fall vara mycket stark och ha god sjukdomsinsikt, något som de flesta i behov av hjälp av naturliga skäl inte har. Den tidigare ibland olyckliga fokuseringen på slutenvårdsinsatser har tyvärr förbytts i en övertro på öppenvårdsinsatser.
I den psykiatriska vården räcker det inte alltid med insatser som baseras på frivillighet. Tvångsvård är förvisso ett stort ingrepp i den enskildes liv, men ibland den enda lösningen. Psykiatrisk tvångsvård måste i grund och botten vara en rättighet för den som behöver den. Tvångsvård kan i många fall vara både humant och nödvändigt.
Våra moderata lösningar och förslag
Allmänt sett har trycket på t.ex. barn- och ungdomspsykiatrin ökat under 1990-talet samtidigt som verksamhetsformerna i huvudsak har förblivit oförändrade. På hela det psykiatriska och psykoterapeutiska fältet finns dessutom en långt gången diskriminering av privata verksamheter och privata initiativ. Hjälp från privatpraktiserande psykologer och psykoterapeuter är fortfarande i mycket hög grad förbehållen individer och familjer som kan betala för vården.
De som inte har den möjligheten - t.ex. inom barn- och ungdomspsykiatrin - vittnar ofta om att de känner sig utlämnade och rättslösa. Genom våra förslag på sjukvårdsområdet - som naturligtvis även omfattar psykiatrin - skulle denna situation förändras radikalt. Människor skulle få kraftigt ökad valfrihet men också en uttrycklig rätt till vård i tid.
I propositionen om en nationell handlingsplan för sjukvården annonserade regeringen under sommaren år 2000 att insatserna till framförallt barn, ungdomar och äldre med psykisk ohälsa samt till psykiskt funktionshindrade skall stärkas. Detta framför allt genom en utvecklad samverkan mellan primärvård, psykiatri och socialtjänst.
Det är i högsta grad på tiden att de broar mellan huvudmännen som vi moderater länge krävt, nu äntligen byggs. Vi delar regeringens ambitioner på detta område men beklagar samtidigt att det tagit så lång tid för regeringen att erkänna de omfattande problem som följt i psykiatrireformens spår. Tyvärr finns omfattande brister i konkretion vad beträffar de åtgärder som regeringen har för avsikt att genomföra inom ramen för den nationella handlingsplanen.
Även om psykiatrins problem inte uteslutande handlar om resurser är vi medvetna om att det finns ett behov av förstärkta resurser till psykiatrin. Det är också därför som vi upprepade gånger har föreslagit ett stimulansbidrag för att initiera åtgärder som kan komma till rätta med brister i psykiatrin.
Även Socialdemokraterna har föreslagit ökade resurser till psykiatrin. Vi är emellertid inte beredda att frångå vårt förslag om ett riktat bidrag, till förmån för en mera generell överföring till kommunsektorn, en överföring som i praktiken skulle kunna komma att användas i helt andra verksamheter och för andra syften än det avsedda. En av de mera framträdande bristerna med regeringens föreslagna resursförstärkningar är just att man aldrig vet var resurserna slutligen hamnar.
Vi vill också erinra om att vår politik, till skillnad från den socialdemokratiska, med automatik skulle innebära många förbättringar även inom psykiatrin. Socialstyrelsen har bl.a. pekat på betydelsen av att psykiatrin ger primärvården ett kontinuerligt stöd. Genom våra förslag om ökad specialistmedverkan i primärvården anser vi att detta behov skulle kunna tillfredsställas. Genom våra förslag om förstärkt läkarmedverkan i äldreomsorgen skulle olika former av falsk demens kunna diagnostiseras på ett tidigt stadium och relevant behandling sättas in. Genom våra förslag om vårdgaranti och obligatorisk hälsoförsäkring, som omfattar alla och finansieras på samma sätt som landstingsskatten d.v.s. i relation till inkomstsskatten, skulle patientens ställning stärkas, även inom den psykiatriska vården och omsorgerna.
Särskilda åtgärder för att underlätta privat drift inom psykiatrin
En allt större del av sjukvården drivs av privata vårdgivare, t.ex. på uppdrag av landsting. Med tanke på hur dåligt psykiatrin är utbyggd och hur få behandlingsalternativ det finns, särskilt för äldre med psykisk störning, finns alla skäl att underlätta för privata behandlingsalternativ.
Fortfarande finns dock många skillnader i den legala och ekonomiska re- gleringen av offentliganställda läkare och övriga läkare. Inom psykiatrin ser vi moderater mest allvarligt på den närmast systematiska diskrimineringen i finansieringshänseende som i dagsläget fortfarande sker av privata behandlingsalternativ.
Införande av valfrihet och finansiering som är neutral till driftformer inom psykiatrin är förvisso något svårare än inom den somatiska vården, p.g.a. en svagare sammanhållen offentlig tillsynsverksamhet och mindre enhetlighet i behandlings- och diagnosmetoder. Många tjänster som erbjuds av t.ex. psykologer ligger också utanför vad som är att beteckna som sjukdomsbehandling i egentlig mening. Vi anser dock att det nu är påkallat med en samlad genomgång av de hinder som finns för privat verksamhet på hela det psykiatriska, psykoterapeutiska och psykologiska fältet.
Ett exempel på en privat driven verksamhet som har bidragit mycket till att förbättra psykiatrin finns i Lysekil. Det s.k. psykiatriska teamet vid Lysekils sjukhus har sedan 1994 ett samlat ansvar för psykiatrin i närområdet. Verksamheten är av allt att döma mycket framgångsrik och samarbetet med socialtjänsten m.fl. är väl utvecklat. Verksamheten drivs dessutom nära forskning på området.
Anledningen till att det psykiatriska teamet startades var att man helt enkelt inte trodde att nödvändiga förändringar i verksamheten - som tidigare fungerade mycket dåligt - skulle gå att utföra i landstinget p.g.a. allt inbyggt motstånd i systemet. Att döma av hur liknande försök på andra håll och i offentlig regi har slutat var det en riktig bedömning.
Verksamheten i Lysekil har nu gått från att vara en lågt prioriterad filial under en större psykiatrisk klinik till att bli en spjutspets i utvecklingen av svensk psykiatrisk vård. Den följs också upp av hälsoekonomisk expertis och allt tyder på att den privata verksamhetsformen förmår ta till vara resurserna effektivare och bättre än vad den offentliga verksamheten mäktar med.
Ett inslag av diskriminering av privata läkare finns även i samband med undersökning för utfärdande av psykiatriska vårdintyg. Skillnaderna har motiverats med att uppgifter som innefattar myndighetsutövning inte får överlåtas på privata vårdgivare.
Vår uppfattning är att befogenheter som tillkommer läkare, bl.a. rätten att utfärda olika intyg, så långt möjligt bör följa med viss kompetens, och inte uteslutande tillkomma läkare som har en viss arbetsgivare. Vi har framfört liknande krav i samband med breddandet av förskrivningsrätten för sjuksköterskor.
Vi anser mot denna bakgrund att regeringen bör återkomma till riksdagen med förslag på detta område som så långt möjligt undviker olika behandling av allmänt anställda läkare vad beträffar psykiatriska vårdintyg. Rättssäkerheten kan bättre garanteras på andra sätt, t.ex. genom bedömning av flera läkare och prövning i domstol.
Bättre rättssäkerhet inom tvångsvården
Den psykiatriska tvångsvården har i stor utsträckning sina egna problem och naturligtvis också sina egna lösningar. Tvångsvården syftar framför allt till att hjälpa den enskilde, men den syftar också till trygghet och rättssäkerhet för honom själv, liksom för hans anhöriga och för allmänheten. Kanske framför allt vad avser rättssäkerhetsavseende uppfattar vi att dagens situation uppvisar omfattande brister. Dessa brister har delvis korrigerats genom beslut som fattats om tvångsvården tidigare i år.
Vi moderater anser fortfarande att rättssäkerheten och tryggheten för anhöriga och vårdpersonal samt för allmänheten inte prioriteras tillräckligt högt. I själva verket måste dessas rättssäkerhet tillmätas stor betydelse särskilt i samband med rättspsykiatrisk vård, men även i övrig psykiatrisk tvångsvård. Många av de allra farligaste brottslingarna finns t.ex. bland dem som överlämnas till psykiatrisk vård.
Vid s.k. farlighetsbedömningar och beslut om s.k. särskild utskrivningsprövning grundas bedömningen i realiteten på mer eller mindre kvalificerade gissningar. Även efter långvarig kännedom kan det vara nästan omöjligt för en läkare att bedöma om en psykiskt störd brottsling kommer att återfalla i brottslighet.
Även om metoder för bättre och säkrare farlighetsbedömning börjar föreligga och nu utvecklas anser vi att brottslingar som döms till sluten psykiatrisk vård som huvudregel samtidigt skall få en tidsangivelse avseende den minsta strafftid han/hon skall avtjäna. Om patienten tillfrisknar innan den fastställda tiden utgår skall han kunna överföras till vanligt fängelse för resterande del av vårdtiden. De närmare detaljerna kring vårt förslag har vi bl.a. utvecklat i andra motioner.
Stockholm den 26 september 2000
Chris Heister (m)
Leif Carlson (m)
Maud Ekendahl (m)
Lars Elinderson (m)
Hans Hjortzberg-Nordlund (m)
Cristina Husmark Pehrsson (m)
Göran Lindblad (m)
Bertil Persson (m)
Marietta de Pourbaix-Lundin (m)
Henrik Westman (m)
Yrkanden (11)
- 1Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om problemen i den psykiatriska vården.
- Behandlas i
- 1Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om problemen i den psykiatriska vården.
- Behandlas i
- Utskottets förslag
- avslag
- Kammarens beslut
- =utskottet
- 2Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om ökad valfrihet och rätt till vård i tid.
- Behandlas i
- Utskottets förslag
- avslag
- Kammarens beslut
- =utskottet
- 2Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om ökad valfrihet och rätt till vård i tid.
- Behandlas i
- 2Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om ökad valfrihet och rätt till vård i tid.
- Behandlas i
- 3Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av resursförstärkningar till psykiatrin.
- Behandlas i
- 3Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av resursförstärkningar till psykiatrin.
- Behandlas i
- 3Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av resursförstärkningar till psykiatrin.
- Behandlas i
- Utskottets förslag
- avslag
- Kammarens beslut
- =utskottet
- 4Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av en samlad genomgång av hinder för privat verksamhet inom psykiatrin m.m.
- Behandlas i
- Kammarens beslut
- =utskottet
- 5Riksdagen begär att regeringen lägger fram förslag till ändring av lagstiftningen i syfte att så långt möjligt undvika särbehandling av allmänt anställda läkare vad beträffar psykiatriska vårdintyg.
- Behandlas i
- Kammarens beslut
- =utskottet
- 6Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om rättssäkerheten i tvångsvården.
- Behandlas i
- Kammarens beslut
- =utskottet
Motioner
Motioner är förslag som riksdagens ledamöter har lämnat till riksdagen.