Arbete och handikapp
Motion 1994/95:A227 av Bo Holmberg m.fl. (s)
Ärendet är avslutat
- Motionskategori
- -
- Motionsgrund
- Tilldelat
- Arbetsmarknadsutskottet
Händelser
- Inlämning
- 1995-01-25
- Bordläggning
- 1995-02-07
- Hänvisning
- 1995-02-08
Motioner
Motioner är förslag som riksdagens ledamöter har lämnat till riksdagen.
Motionen tar upp det politiska ansvaret när det gäller de handikappades möjligheter till arbete. Förslag framläggs som tar sikte på att stimulera anpassad sysselsättning för fysiskt funktionshindrade och psykiskt störda. Ett förslag är att anta en lag som förhindrar arbetsgivare att diskriminera människor med funktionshinder.
Bakgrund
Under de senaste åren har ett rätt så omfattande förändringsarbete åstadkommits inom handikappområdena. Det gäller både för personer med fysiska handikapp och för de psykiskt störda. Regerings- och riksdagsbesluten bygger på handikapp- och psykiatriutredningarnas förslag. Besluten tar sikte på att förbättra levnadsvillkoren i vid mening -- i boende, socialt stöd och rättssäkerhet. Det gäller således det individuella stödet. Reformerna har tagits på socialpolitikens område.
För de svårast fysiskt funktionshindrade, ca 100 000 personer, har riksdagen (1993) antagit en särskild rättighetslag, den s.k. LSS-lagen.
De psykiskt stördas ställning i samhället kommer också att stärkas som en följd av riksdagens beslut 1994. Stödet förbättras genom utbyggt särskilt boende, satsningar på rehabilitering, sociala stöd och anpassad sysselsättning.
Sammanfattningsvis innebär reformerna att de fysiskt funktionshindrade och de psykiskt störda kan ges vidgat individuellt stöd, större frihet och trygghet.
Arbetsmarknadens brister
Det gemensamma och svåra hindret för de fysiskt och psykiskt funktionshindrade gäller sysselsättningen. Detta har också uppmärksammats av både handikapputredningen (1988--1992) och psykiatriutredningen (1990--1992). Frågan är hur detta skall åstadkommas i dagens Sverige -- med efterkrigstidens mest sönderkörda statsfinanser och högsta arbetslöshet.
Människovärdet och politiken
Vi är inne i en tid och i en tidsanda som behöver mer av en politik för människovärdet. Det gäller både nationellt och internationellt. Människosyn och människovärde har fått stå tillbaka för ekonomi och marknad. Politiken har blivit mindre humanistisk och mer ekonomisk -- både i språk och beslut.
Här hemma har detta kompenserats genom nya uttrycksvägar inom etiken. Etiken har blommat i tal och deklarationer, medan det lika människovärdet står svagt och skuggat i vardagen. Här finns ett dåligt samband mellan ord och handling.
Etikens vägledande principer är rättvisan, självbestämmandet, godheten -- undvika det onda och göra det goda -- och lidandeprincipen -- d.v.s. att medverka i åtgärder från människors illabefinnande till välbefinnande.
Det är slumpen som bestämmer starten av våra liv. Vi kan födas utvecklingsstörda eller begåvade, fysiskt handikappade eller fullt friska, växa upp i problemfamilj eller normalfamilj, födas av fattiga eller rika föräldrar. Därmed kommer vi till denna jord med skilda förutsättningar.
Det är inte förenligt med etikens grundprinciper att acceptera orättvisa livsförutsättningar. Är funktionshinder en individfråga som vi andra och samhället kan ställa oss passiva inför? Nej, har vi sagt i Sverige. Samhället har ett ansvar. Det är politikens uppgift, i dialog med väljare och allmänhet, att ge samhällsansvaret ett innehåll.
Hur skall vi då se på de handikappades möjligheter till arbete? Vi anser att stat och kommun måste ta ett större ansvar -- än i dag. Det finns många skäl till detta, bl a rättviseprincipen.
Men vi vill också lyfta fram de kulturella faktorerna. De kan vara svåra att finna och förstå. Men de finns där och de påverkar våra känslor och attityder. Och de påverkar också människorna i deras krav gentemot samhället. Den kulturella faktor vi här tänker på är arbetsetiken, det lutherska, att arbeta och göra rätt för sig.
Hos oss är en naturlig fråga: Vad har du gjort i dag? I andra kulturer är en mer typisk fråga: Hur mår du i dag? I den ena kulturen samlar man på prestationer, i den andra på upplevelser.
Vårt välfärdssystem garanterar de funktionshindrade ekonomisk standard och trygghet. Samhällets olika funktioner handikappanpassas. På så sätt är det nog enklare att vara handikappad i Sverige. Men det är svårt om man kan och vill ta ett arbete -- men inte får något. Då ställs man vid sidan av något viktigt, nämligen arbetsprestationen. Men också vid sidan av de kontaktnät som byggs upp kring just jobbet. Dess betydelse kan många arbetslösa omvittna. Man tappar inte bara jobbet, utan också kamratkontakter och därmed identitet och självkänsla.
Arbetet är m.a.o. mycket viktigt. Utan jobb har en grundläggande livsförutsättning gått förlorad.
Att bekänna sig till det lika människovärdet betyder också ett ansvar i politiken, dvs. en medverkan till att de funktionshindrade får sin berättigade del i arbetsmarknaden.
Att bekänna sig till det lika människovärdet är god etik. Det är vi många som talar varmt för. Men att sedan inget göra i politiken -- det är dålig moral. Ord och handling måste gå ihop.
Det betyder att de handikappades krav på jobb -- måste finnas med på dagordningen trots landets ekonomiska problem och höga arbetslöshet. Är detta möjligt? Och i så fall med vilka inkörsportar?
Förslag till åtgärder 1. I dag budgeterar staten sina utgifter uppsplittrat och sektionellt. Utgifter för handikappades sjukskrivning faller på försäkringen. Likaså statens utgifter för förtidspensioneringen. Arbetslöshetsersättningen utbetalas på ett annat departements- och anslagsområde, osv.
Av Samhalls koncernriktlinjer framgår att statens utgifter till Samhall för att anställa en arbetshandikappad uppgår till 110 000 kr 1995. Jämförs denna kostnad med en utgift i fortsatt A-kassa eller sjukskrivning blir statens kostnader 61 000 kr lägre per år vid en Samhallanställning.
Med föreliggande budgetförslag kan nu en nettoökning med 600--800 nya arbetstillfällen för handikappade utebli i Samhall under 1995. Genom att se över sektorsgränserna i statens budget skulle en bättre total statlig utgiftsprövning kunna åstadkommas med möjlighet att anställa flera arbetshandikappade utan merkostnad.
2. Genom att se till statens, landstingens och kommunernas samlade utgifter för de fysiskt och psykiskt funktionshindrade skulle också en sysselsättningskostnad kunna ställas mot försäkring, A-kassa, vård och omvårdnad. Här bör ett länsförsök kunna göras med en ändrad budgetteknik, dvs. att budgeten anpassas till människornas handikapp och samhällets faktiska kostnader, i stället för dagens sektoriserade budgetteknik.
3. Antalet företagshälsovårdscentraler har under senare år minskat från omkring 900 till 600 i landet. Vad har detta fått för konsekvenser för utslagningen på arbetsmarknaden?
Företagen skall göra rehabiliteringsutredningar. Erfarenheten från flera försäkringskassor är dåliga utredningar och att detta instrument fungerar dåligt för att motverka utslagning och främja förändringar på arbetsplatserna.
De här båda instrumenten -- företagshälsovården och arbetsgivarnas rehabiliteringsutredningar -- behöver nu utvärderas.
4. Handikapputredningens förslag om ny lag om arbetslivets tillgänglighet bör ligga till grund för en lagstiftning som inte diskriminerar funktionshindrade som söker arbete. Lagen bör också reglera arbetsanpassning i hjälpmedel m.m. I USA finns en särskild lag ''Americans with Disabilities'', ADA, som bl.a. förbjuder diskriminering av funktionshindrade på arbetsmarknaden.
Goda exempel
Det finns försök och goda exempel med lokalt engagemang och sysselsättningsåtgärder för fysiskt funktionshindrade och psykiskt störda. Dessa erfarenheter bör tas till vara i strävandena att förbättra sysselsättningen för handikappade i vårt land.
Sammanfattningsvis behöver det socialpolitiska reformarbetet för de fysiskt funktionshindrade och psykiskt störda, när det gäller individuellt stöd, fullföljas med sysselsättningsinsatser. Riksdagsbeslutet med anledning av psykiatripropositionen 1994 innehåller också en prövning av en sysselsättningsgaranti för psykiskt störda. Detta skall bedömas i rapporter 1996 och 1997.
Regeringen bör bedöma i vilken form förslagen till sysselsättning för funktionshindrade bör prövas.
Hemställan
Med hänvisning till det anförda hemställs
att riksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om sysselsättningen för handikappade i vårt land.
Stockholm den 24 januari 1995 Bo Holmberg (s) Sven Lundberg (s) Britta Sundin (s) Hans Stenberg (s) Agneta Lundberg (s) Susanne Eberstein (s)
Yrkanden (2)
- 1att riksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om sysselsättningen för handikappade i vårt land.
- Behandlas i
- Utskottets förslag
- avslag
- Kammarens beslut
- = utskottet
- 1att riksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om sysselsättningen för handikappade i vårt land.
- Behandlas i
Motioner
Motioner är förslag som riksdagens ledamöter har lämnat till riksdagen.