Assyrier-syrianer-kaldéer
Motion 2004/05:U330 av Per Landgren m.fl. (kd, fp)
Ärendet är avslutat
- Motionskategori
- Fristående motion
- Tilldelat
- Utrikesutskottet
Händelser
- Inlämning
- 2004-10-05
- Hänvisning
- 2004-10-14
- Bordläggning
- 2004-10-14
Motioner
Motioner är förslag som riksdagens ledamöter har lämnat till riksdagen.
Förslag till riksdagsbeslut
-
Riksdagen begär att regeringen i internationella sammanhang skall verka för att assyrier-syrianer-kaldéer skall accepteras i Turkiet som ett av landets ursprungsfolk och att dess nationella identitet erkänns samt att frågan förs upp på EU:s dagordning.
-
Riksdagen begär att regeringen arbetar för att EU ställer krav på Turkiet att behandla assyrier-syrianer-kaldéer lika inför lagen som andra medborgare utan att göra någon religiös, språklig, etnisk eller geografisk skillnad.
-
Riksdagen begär att regeringen arbetar för att EU ställer krav på Turkiet att acceptera det arameisk-syriska språket som ett av landets officiella språk.
-
Riksdagen begär att regeringen skall verka för att EU ställer krav på Turkiet att landet ger rätt till assyrierna-syrianerna-kaldéerna att fritt kunna utöva och utveckla sin kultur och sina seder och bruk.
-
Riksdagen begär att regeringen skall verka för att EU ställer krav på Turkiet att ge assyrier-syrianer-kaldéer deras demokratiska och medborgerliga fri- och rättigheter.
-
Riksdagen begär att regeringen skall verka för att EU ställer krav på Turkiet att landet ger assyrier-syrianer-kaldéer deras religionsfrihet.
-
Riksdagen begär att regeringen arbetar för att EU ställer krav på Turkiet att återlämna assyrier-syrianer-kaldéer bosättningsområden som tömts sedan början av 1900-talet.
-
Riksdagen begär att regeringen verkar för att EU ställer krav på Turkiet att acceptera och legalisera assyrier-syrianer-kaldéers alla politiska, sociala och kulturella institutioner.
Turkiets strävan mot EU-medlemskap
Turkiets ansträngningar att närma sig Europa började redan vid republikens bildande 1923. Under hela Atatürks tid vid makten gjordes omfattande reformer i syfte att göra Turkiet till ett europeiskt land. Arbetet att anpassa sig efter Europas mönster fortsätter än idag. Turkiet är medlem i FN, IMF, NATO, OECD, OSSE och världsbanken samt har skrivit under de flesta internationella konventioner om mänskliga rättigheter.
Ansträngningarna för att komma med i dåvarande EG och nuvarande EU började redan 1963. Det första associationsavtalet (Ankaraavtalet) undertecknades i september 1963 mellan EEG och Turkiet. Avtalet trädde i kraft 1964 och kompletterades med tilläggsprotokoll 1970 och 1988. Enligt avtalet skulle samarbetet inledas med en femårig förberedande fas, sedan skulle detta följas av en tolvårig övergångsfas. Under denna tid skulle en tullunion bildas. I slutfasen skulle tullunionen vara etablerad och verksamheten inriktas på en närmare samordning av den ekonomiska politiken mellan parterna.
Associeringsavtalet inrymmer regler för ett samarbete för att skapa fri rörlighet för turkiska arbetare inom Gemenskapen. Enligt avtalet skulle fri rörlighet för arbetskraft ha gällt mellan Turkiet och EG från 1986. Att detta inte förverkligades beror emellertid förmodligen på oljekrisen i mitten av 1970-talet. Krisen innebar att behovet av arbetskraft minskade drastiskt i Europa. Från att ha haft ett stort behov av arbetskraft från Turkiet och andra länder blev nu fri rörlighet av arbetskraft snarast ett hot.
Relationerna mellan EU och Turkiet påverkades även av militärkupperna. Under hela 1970-talet var turkisk inrikespolitik instabil och närmast kaotisk. Dessa problem gick även ut över Europapolitiken som blev motsägelsefull och osäker. Delar av den turkiska vänstern var emot EU-medlemskap, som de ansåg bara skulle leda till att europeiska företag exploaterade Turkiet. Under det kaotiska regeringsskiftet i Turkiet hade det muslimska partiet som var EU-fientligt vågmästarrollen i parlamentet. I slutet av 1970-talet upphörde dåvarande premiärminister Ecevit tillfälligt samarbetet med EU.
Efter militärkuppen 1980 frös relationerna mellan Turkiet och EU. Det parlamentariska samarbetet mellan EU:s och Turkiets parlament upphörde under några år. Associationsrådet som har uppgiften att övervaka associationsavtalet lade ner sitt arbete fram till 1986, då samarbetet återupptogs. 1987 sökte Turkiet EG- medlemskap, trots Tysklands och andra medlemsländernas råd att inte göra det. Ansökan avslogs den 19 december 1989. Som orsaker angavs dels att Turkiet skulle få stora svårigheter att anpassa sig till EG ekonomiskt och socialt, dels att det fanns politiska betänkligheter i fråga om Turkiets bristande respekt för de mänskliga rättigheterna, en otillräcklig politisk pluralism och problemet med det delade Cypern. Trots EU: s negativa svar blev utgången inte så som för Marocko utan EU behöll dörrarna öppna för Turkiet. För Turkiets del blev detta en bekräftelse att landet är ett europeiskt land, jämfört med Marockos situation att landet inte tillhör Europa. Islamisterna tolkade detta som att Turkiet borde ta lärdomar av resultatet och vända sig till den islamiska världen för djupare samarbete.
I mars 1995 enades EU:s utrikesministrar om att upprätta en tullunion med Turkiet. Europaparlamentet godkände avtalet i december 1995 som påbörjades redan 1964. Beslutet skapade en livlig debatt i EU-länderna, eftersom meningarna var delade i frågan. Många ville säga nej till tullunionen och hänvisade till den bristande respekten för de mänskliga rättigheterna i Turkiet. Efter parlamentets godkännande trädde dock tullunionen i kraft den 1 januari 1996. Tullunionen innebär, förutom att tullar och andra handelshinder slopas, att Turkiet och EU ska föra en gemensam handelspolitik gentemot omvärlden och ha samma regler vad gäller standardisering, miljökrav och annat.
Vid toppmötet i Luxemburg 12-13 december 1997 bekräftade EU-länderna att Turkiet har en principiell rätt att ansluta sig till EU men att "de politiska och ekonomiska förhållandena i landet är sådana att anslutningsförhandlingarna inte kan inledas". Turkiet inbjöds i stället att delta i ett nyskapat forum kallat "Europeiska konferensen". Att Turkiet inte fick vara med i den grupp länder som erhöll kandidatstatus vid toppmötet i Luxemburg ledde till försämrade relationer mellan Turkiet och EU. Turkiet ansåg sig diskriminerat i förhållande till Cypern och kandidatländerna i Central- och Östeuropa. Därför uteblev Turkiet från Londonkonferensen i mars 1998 som anordnades av Storbritannien. Denna konferens var den första med EU:s kandidatländer. Trots att Turkiet var inbjudet, accepterades inte inbjudan och landets representanter åkte aldrig till konferensen. Ståndpunkten var en protest från Turkiets sida mot att landet anser sig ha blivit orättfärdigt behandlat och föremål för en annorlunda bedömning än andra kandidatländer.
Vid Europeiska rådets toppmöte i Helsingfors den 10-11 december 1999 beslutades, i enighet med kommissionens förslag, att Turkiet ska betraktas som kandidatland men att landet ännu inte är redo att inleda förhandlingar. Detta beslut blev historisk för Turkiets del.
Erkännandet av Turkiet som kandidatland är en milstolpe inte bara för Europa utan för hela världen, sa Turkiets premiärminister Bulent Ecevit. Han lovade också att de mänskliga rättigheterna i Turkiet ska garanteras på samma sätt som i EU. Reformerna gick trögt i Turkiet därför har förhandlingarna börjat med de flesta andra ansökarländerna och många antogs som EU-medlemmar, men inte Turkiet.
EU:s erkännande av Turkiet som kandidatland är kopplat till EU:s krav på Köpenhamnskriterierna. Den sittande regeringen har tagit många positiva och historiska beslut bl.a. avskaffandet av dödsstraff, förbud mot tortyr och språkliga friheter. Reformpaketer har avlöst varandra och lagförändringar fortsätter än idag. Detta är väldigt positivt, men vad gäller minoritetsrättigheter krävs det fortfarande mycket i praktiken. En av dessa minoriteter är assyrier-syrianer-kaldéer, vilka är arvtagare till civilisationens vagga Mesopotamien och har bott i Turkiet långt före det Ottomanska riket. Trots att Turkiet i Lausannefredsfördraget från 1924 garanterar icke muslimska minoriteters rättigheter har assyrier-syrianer-kaldéer officiellt inte får något av den turkiska staten. Tvärtom, p.g.a. förföljelserna har assyrier-syrianer-kaldéer lämnat Turkiet och flytt till olika Europeiska länder, USA och Australien. Idag finns det flera assyrier-syrianer-kaldéer utomlands än i hemlandet. Om detta fortsätter så kommer hela nationen och den kristna kulturen till stora delar försvinna från Mellanösterns karta.
I och med Turkiets EU-kandidatur har hoppet vuxit för assyrier-syrianer-kaldéer att återvända. Turkiets premiärminister Bulent Acevit förklarade i en kommuniké att assyrier-syrianer-kaldéer kan återvända till sina byar under den turkiska statens garantier. Efter sådana offentliga uttalande har många att assyrier-syrianer-kaldéer återvänt till Turkiet för att undersöka möjligheterna för permanent återkomst. Vissa byar har påbörjat återuppbyggandet av byarna och vissa individer har försiktigt börjat med investeringar i området. För att Turkiet skall kunna bli fullvärdig EU-medlem krävs av Turkiet att uppfylla Köpenhamnskriterierna i praktiken och inte bara i teorin. För att assyrier-syrianer-kaldéer skall kunna återvända till Turkiet och för att de som är kvar där ska kunna stanna krävs av Turkiet att assyrier-syrianer-kaldéer erkänns som ett av landets ursprungsfolk och att deras medborgerliga fri- och rättigheter respekteras.
Stockholm den 4 oktober 2004 | |
Per Landgren (kd) | |
Ingemar Vänerlöv (kd) |
Cecilia Wikström (fp) |
Yrkanden (8)
- 1Riksdagen begär att regeringen i internationella sammanhang skall verka för att assyrier-syrianer-kaldéer skall accepteras i Turkiet som ett av landets ursprungsfolk och att dess nationella identitet erkänns samt att frågan förs upp på EU:s dagordning.
- Behandlas i
- Utskottets förslag
- Avslag
- Kammarens beslut
- Avslag
- 2Riksdagen begär att regeringen arbetar för att EU ställer krav på Turkiet att behandla assyrier-syrianer-kaldéer lika inför lagen som andra medborgare utan att göra någon religiös, språklig, etnisk eller geografisk skillnad.
- Behandlas i
- Utskottets förslag
- Avslag
- Kammarens beslut
- Avslag
- 3Riksdagen begär att regeringen arbetar för att EU ställer krav på Turkiet att acceptera det arameisk-syriska språket som ett av landets officiella språk.
- Behandlas i
- Utskottets förslag
- Avslag
- Kammarens beslut
- Avslag
- 4Riksdagen begär att regeringen skall verka för att EU ställer krav på Turkiet att landet ger rätt till assyrierna-syrianerna-kaldéerna att fritt kunna utöva och utveckla sin kultur och sina seder och bruk.
- Behandlas i
- Utskottets förslag
- Avslag
- Kammarens beslut
- Avslag
- 5Riksdagen begär att regeringen skall verka för att EU ställer krav på Turkiet att ge assyrier-syrianer-kaldéer deras demokratiska och medborgerliga fri- och rättigheter.
- Behandlas i
- Utskottets förslag
- Avslag
- Kammarens beslut
- Avslag
- 6Riksdagen begär att regeringen skall verka för att EU ställer krav på Turkiet att landet ger assyrier-syrianer-kaldéer deras religionsfrihet.
- Behandlas i
- Utskottets förslag
- Avslag
- Kammarens beslut
- Avslag
- 7Riksdagen begär att regeringen arbetar för att EU ställer krav på Turkiet att återlämna assyrier-syrianer-kaldéer bosättningsområden som tömts sedan början av 1900-talet.
- Behandlas i
- Utskottets förslag
- Avslag
- Kammarens beslut
- Avslag
- 8Riksdagen begär att regeringen verkar för att EU ställer krav på Turkiet att acceptera och legalisera assyrier-syrianer-kaldéers alla politiska, sociala och kulturella institutioner.
- Behandlas i
- Utskottets förslag
- Avslag
- Kammarens beslut
- Avslag
Motioner
Motioner är förslag som riksdagens ledamöter har lämnat till riksdagen.