Jaktvårdsområdeslagstiftningen
Motion 1992/93:Jo808 av Sigge Godin (fp)
Ärendet är avslutat
- Motionskategori
- -
- Motionsgrund
- Tilldelat
- Jordbruksutskottet
Händelser
- Inlämning
- 1993-01-26
- Bordläggning
- 1993-02-09
- Hänvisning
- 1993-02-10
Motioner
Motioner är förslag som riksdagens ledamöter har lämnat till riksdagen.
Jaktvårdsområdeslagstiftningen -- främst lagen (1980:984) om jaktvårdsområden, JVOL -- innebär i hög grad tvångsregler gentemot enskilda fastighetsägare, särskilt ägarna av mindre fastigheter.
Fastigheter kan mot ägarnas vilja tvingas in i ett sådant område. Det är enligt 7 § JVOL tillräckligt att fastighetsägare, representerande enbart hälften av det totala markinnehavet i det avsedda området, anser att så bör ske. Det är mycket vanligt att fastighetsägare på detta sätt mot sin vilja tvingas in i jaktvårdsområden. Vidare får områdesföreningen enligt 10
§ JVOL vägra tillstånd till upplåtelse eller överlåtelse av jakträtten på en fastighet om den till vilken jakträtten upplåts eller överlåts inte förfogar över mark inom jaktvårdsområdet av sådan storlek som föreskrivs i föreningens stadgar. I sådana stadgar föreskrivs ofta ett arealkrav på så mycket som 100 ha eller mer. På så sätt förhindras en ägare av en mindre fastighet ofta att utarrendera jakträtten på sin fastighet. Enligt 10
§ JVOL får områdesföreningen i sådana fall själv upplåta jakträtten på fastigheten och kan då t.ex. utarrendera jakträtten till annan än den fastighetsägaren önskat som arrendator.
Regeringen har i sin regeringsförklaring angett att den enskildes rätt skall stärkas. De nämnda reglerna i jaktvårdsområdeslagstiftningen är typexempel på lagstiftning där enskildas rätt starkt beskurits. Ej heller synes dessa regler i JVOL ligga i linje med den av Sverige biträdda Europarådskonventionen om de mänskliga rättigheterna -- se t.ex. artikel 1 i tilläggsprotokollet om rätten till egendom.
De nämnda missförhållandena uppmärksammades redan av 1986/87 års riksdag. I anledning av bl.a. en motion, JO774, av Görel Thurdin och Elis Andersson (c) uttalades (jordbruksutskottets betänkande 1986/87:15) bl.a. att det finns vissa brister i lagstiftningen --
--
-- som också ger möjlighet att i ett existerande jaktvårdsområde reglera jaktutövning m.m. på ett sätt som innebär att vissa medlemmars intressen åsidosätts. I propositionen 1986/87:58, som utskottet samtidigt behandlade, aviserades emellertid ett uppdrag till naturvårdsverket att närmare följa och studera verksamheten med bildande av jaktvårdsområden. Utskottet utgick ifrån att de synpunkter som framförts i bl.a. den nämnda motionen beaktades i detta sammanhang. Aktiviteten i den grupp som naturvårdsverket tillsatte har varit liten. Några förslag har ännu inte lämnats trots den långa tid som gått.
Överhuvudtaget kan behovet av tvångsregler i jaktlagstiftningen, som reglerar en fritidssysselsättning, starkt ifrågasättas. Det är i och för sig värdefullt att man vid jaktutövningen samverkar över större områden. I största möjliga utsträckning bör dock en sådan samverkan bygga på frivillighet och inte på tvång. Genom ändringar i älgjaktslagstiftningen på senare tid har öppnats möjligheter till nya samverkansformer på frivillig grund, som också i lagstiftningen har getts sådana klara fördelar gentemot övriga områdestyper att ett samgående stimuleras. Således kan stora områden, i södra Sverige på 2 000--5 000 ha och i norra Sverige på 5 000--8 000 ha, få registrering som älgskötselområden. De slipper därmed tilldelning utan får själva bestämma avskjutningens storlek. Innehavare av s.k. A- licensområden kan också gå samman och få en gemensam licens, samlicens, varvid jägarna inom området själva får bestämma var inom området den gemensamma tilldelningen skall utnyttjas. Dessa nya samverkansmöjligheter gör att man kan fråga sig om inte jaktvårdsområdena spelat ut sin roll.
Tillämpningen av jaktvårdsområdeslagstiftningen drar även mycket stora kostnader, som till största delen bekostas av allmänna medel. En stor del av arbetstiden för tjänstemännen i de länsvisa jaktvårdsförbunden åtgår till arbetet med jaktvårdsområdena, t.ex. medverkan vid nybildningar eller ombildningar, deltagande vid årsmöten och rådgivning. Större delen av tjänstemännens löner bekostas genom anslag från staten. Länsstyrelserna lägger ned åtskilligt arbete på fastställelseprövning av ny- eller ombildningar och registerhållning m.m. Länsstyrelserna och förvaltningsdomstolarna har stora kostnader för prövningar av överklaganden av områdesföreningarnas beslut. Sammanlagt torde statens kostnader för administrationen uppgå till tiotals miljoner kronor varje år.
Mot den bakgrund jag här tecknat framstår det såväl lämpligt som befogat av rättsliga skäl att tvångsreglerna i jaktvårdsområdeslagstiftningen om inte helt avskaffas så i vart fall mycket starkt begränsas. Möjligen kan tvångsregler som har sin grund i säkerhetsmässiga skäl få vara kvar. Övriga tvångsregler bör mönstras ut.
Hemställan
Med hänvisning till det anförda hemställs
att riksdagen hos regeringen begär förslag till ändringar i jaktvårdsområdeslagstiftningen som i största möjliga utsträckning begränsar tvångsmöjligheterna gentemot fastighetsägarna.
Stockholm den 25 januari 1993 Sigge Godin (fp)
Yrkanden (2)
- 1att riksdagen hos regeringen begär förslag till ändringar i jaktvårdsområdeslagstiftningen som i största möjliga utsträckning begränsar tvångsmöjligheterna gentemot fastighetsägarna.
- Behandlas i
- Utskottets förslag
- uppskov
- Kammarens beslut
- = utskottet
- 1att riksdagen hos regeringen begär förslag till ändringar i jaktvårdsområdeslagstiftningen som i största möjliga utsträckning begränsar tvångsmöjligheterna gentemot fastighetsägarna.
- Behandlas i
Intressenter
Motioner
Motioner är förslag som riksdagens ledamöter har lämnat till riksdagen.