Kvalitet i omvårdnaden
Motion 1990/91:So510 av Margitta Edgren (fp)
Ärendet är avslutat
- Motionskategori
- -
- Motionsgrund
- Tilldelat
- Socialutskottet
Händelser
- Inlämning
- 1991-01-25
- Bordläggning
- 1991-02-05
- Hänvisning
- 1991-02-06
Motioner
Motioner är förslag som riksdagens ledamöter har lämnat till riksdagen.
Kvaliteten i omvårdnaden är viktig och dess betydelse understryks av att WHOs Europakommitté antagit kvalitetsmål för hälso- och sjukvården. Alla medlemsstater har förbundit sig att till år 1990 skapa metoder för att säkra kvaliteten.
Samtidigt ökar kritiken inom vården och av vården.
Sjuksköterskorna som arbetsledare befinner sig mitt emellan. De är medvetna om vikten av kvalitetssäkring och lika medvetna om den ökande kritiken. Och samtidigt är de maktlösa. De kan inte på egen hand göra de förändringar som krävs för att tillgodose WHOs mål. De upplever att politiker och administratörer lyssnar dåligt eller inte alls på deras förslag till lösningar grundade på praktiska erfarenheter.
Detta bidrar till att sjuksköterskor och undersköterskor arbetar med en ständig känsla av otillräcklighet.
Vad innebär omvårdnad?
Omvårdnad är att hjälpa patienten att bli frisk, att må väl trots sjukdom eller att få en fridfull död. En människas alla dimensioner berörs, fysiska, psykologiska, sociala såväl som kulturella och andliga. Utmärkande för den professionella omvårdnaden är (citat ur Socialstyrelsens författningssamling 1990:15):
att sjuksköterskan skall kunna identifiera vilka patientens behov är -- även de outtalade och omedvetna -- och kunna föra en dialog med patienten om dessa behov. Sjuksköterskan har vidare att utföra givna ordinationer och utifrån sin medicinska kompetens och erfarenhet bedöma patientens tillstånd, vidta lämpliga åtgärder och kalla på experthjälp när så erfordras. Sjuksköterskan har sålunda ett eget medicinskt yrkesansvar, i vilket integreras handlingsberedskap.
Omvårdnadens betydelse för patientens välbefinnande hade Florence Nightingale klart för sig. Under lång tid har omvårdnaden negligerats och nedvärderats. Till viss del beror detta på den kunskapssyn och den tradition som råder i samhället och på att omvårdnad av hävd varit kvinnors område.
Omvårdnadsarbete bygger till stora delar på förtrogenhetskunskap, det kallas också tyst kunskap. Omvårdnaden saknar också entydiga begrepp för de arbetsuppgifter som ingår; t.ex. hur identifieras patientens omedvetna behov (se ovan citatet från Socialstyrelsen)? Ja, det går knappast att definiera entydigt, det beror ju på vilken relation som finns mellan sjuksköterska och patient och i vilken situation de är. Detta är säkert bakgrunden till att forskning och utveckling i omvårdnad har släpat efter.
Vi vet att brister i omvårdnaden leder till onödigt fysiskt och psykiskt lidande för människor som behöver vård, förlängda vårdtider eftersom patienterna blir otrygga, försämrad rehabilitering och sämre livskvalitet både för patienten och dennes anhöriga.
I hälso- och sjukvårdslagen framhålles omvårdnadsarbetets betydelse för vårdkvaliteten liksom betydelsen av trygghet och kontinuitet.
För att nå en högre omvårdnadskvalitet krävs många förändringar. Vårdutbildningarna behöver förlängas och innehållet anpassas till dagens situation och dagens problem. Antagningsreglerna till vårdutbildningar bör förändras så att de som har personliga förutsättningar för vårdarbete antas till utbildning.
Det krävs bra och kontinuerlig personalfortbildning. Vi måste kunna fånga upp något äldre personer som vill sadla om och utbilda sig för ett vårdyrke och anpassa regelsystemet efter det. Och vi behöver en ansvarsfördelning som speglar det faktiska ansvaret.
Huvudmännen måste satsa helhjärtat på vårdorganisationens och ledarskapets utveckling vilket blir mer och mer viktigt för att utveckla och behålla goda ledare. Omvårdnadsforskning måste utvecklas och hitta former för att sprida arbetet med vårdens metodutveckling och resultat.
Vårdetik
Etik och människosyn ställs på sin spets inom medicinsk vård och omvårdnad. Det kräver en utbildning som ger de teoretiska kunskaperna men som också ger praktiskt och känslomässigt kunnande. Teori och praktik måste vara väl integrerade i en personligt genomtänkt humanistisk människosyn. Vårdpersonal ställs inför frågor om liv och död. Deras människosyn och livsåskådning är helt avgörande för hur de kan hantera frågorna. Kraven på personalen ökar inte minst när de ställs inför ''nya'' religioner och synsätt vid omvårdnad av våra invandrare.
Etik, människosyn och mänsklighetsideal förblir teoretiska begrepp om de inte under utbildningen fylls med konkret innehåll dvs. relateras till de dagliga, praktiska arbetsuppgifterna som t.ex. matning, lavemangsgivning eller helavtvättningar i sängen. Det är vid matning av en patient, som inte vill äta eller inte själv kan äta, som orden självbestämmande och integritet testas i praktiken. Personalen förväntas också ge livsmod till sjuka och tröst till ledsna och sörjande anhöriga vilket är psykiskt mycket krävande.
Förändrad antagning till vårdutbildningar
Vi måste våga ta konsekvenserna av att vårdyrken inte är yrken bland alla andra. De kräver speciella förutsättningar av sina utövare. För att bli bra kliniska läkare, bra sjuksköterskor och undersköterskor krävs förutsättningar och förmåga att utveckla ett medlevande/inkännande (empatiskt) förhållningssätt. Empati kräver mänsklig mognad, sensibilitet och beredskap och vilja till relation med patienter.
Därför är det viktigt att den betygsberedning som arbetar också ser över antagningskraven till vårdutbildningarna med avseende på vad de kräver av förmåga och vilja att utveckla och behålla en empatisk inställning till patienter.
Tidigare fanns en s.k. prövotid som innebar att den som ville bli sjuksköterska fick hospitera två à tre månader på en vårdavdelning innan han eller hon bestämde sig. Det gav möjlighet för en ung människa att testa sig själv före beslutet att starta en utbildning.
Bredda rekryteringsbasen
Det bör finnas flera vägar än vårdlinjen för dem som vill utbilda sig till vårdyrken. Då kan rekrytering av äldre människor som tidigare arbetat inom helt andra branscher intensifieras. Detta är än viktigare när ungdomskullarna minskar och vårdens behov av personal måste säkerställas. Det innebär att inslagen av individuella studiegångar måste öka.
Forskning i omvårdnad
Det bör vara en angelägen uppgift att utveckla en kvalificerad omvårdnadsutbildning som leder till licentiatexamen i omvårdnad. Samtidigt måste landstingen utveckla tjänster som kräver en sådan bakgrund.
Det finns fortfarande inte någon vårdfakultet i landet trots att omvårdnadsforskning är etablerad sedan länge.
Omvårdnadsforskning är av nödvändighet tvärvetenskaplig, vilket kräver speciella organisatoriska lösningar. Eftersom egna fakulteter inte finns, hänvisas forskarna till medicinsk och samhällsvetenskaplig fakultet. Därmed riskerar omvårdnadsforskning att betraktas som hjälpdisciplin och har svårt att utveckla de egna karaktärsämnena. Samtidigt försvåras det tvärvetenskapliga perspektivet.
Det är därför angeläget att riksdagen nu uttalar att det är dags att gå vidare och utveckla fakulteter för omvårdnadsforskning. Regeringen bör presentera förslag med denna innebörd i nästa forskningspolitiska proposition.
Personalpolitik som verktyg att förändra strukturer i vården
Det finns starka samband mellan vårdens utveckling, möjligheterna att göra nödvändiga strukturförändringar och personalutveckling. De landsting som har detta klart för sig kommer att kunna hantera såväl dagens problem som framtidens krav och samtidigt behålla sin personal.
Självklart innebär en god personalpolitik också konkurrenskraftiga löner och en bra arbetsmiljö.
Strukturomvandlingen bör till stor del kunna ske i samarbete med personalen och med hjälp av fortbildning. Fortbildningen kommer att öka i betydelse, vilket kan ses i en rad utredningar och betänkanden som riksdagen tagit ställning till.
Samlat ledningsansvar
Vi behöver ledare för hälso- och sjukvården som tar ledarskapet på allvar och har det som sin huvuduppgift. Landstingen bör kunna söka chefer/ledare bland personer som har kunskaper, erfarenheter, utbildning och lust för ledarskap. Det kan vara läkare men det kan också vara personer med andra bakgrunder. F.n. finns i landet ungefär 155 personer som inte är läkare, de flesta kvinnor, som är ledare för kliniker och vårdcentraler.
Riksdagen har fattat beslut om ett samlat ledningsansvar i hälso- och sjukvården men betonade att det är landstingen som tar beslut om vilka sektorer/ kliniker som kräver samlat ansvar.
Socialstyrelsen har utarbetat riktlinjer för landstingen. Riktlinjer som, enligt min uppfattning, inte följer intentionerna i riksdagens beslut.
Landstingen kommer att inse detta när riktlinjerna skall användas i praktiken. Inte minst när de måste ta ställning till att avveckla bra och fungerande ledare med enda skälet att de inte är läkare. Det är viktigt att riksdagen ger tydliga signaler till vårdens många kvinnor om att fort- och vidareutbildning för ett framtida ledarskap är önskvärt och möjligt.
Riksdagen bör ta ställning till om de riktlinjer som utarbetats av socialstyrelsen följer intentionerna i beslutet om samlat ledningsansvar.
Parvård/egensköterska ger högre omvårdnadskvalitet
Dagens vårdorganisation är uppbyggd främst för att stödja den medicinska vården. Högt arbetstempo, ökad användning av avancerad teknik, stort vårdbehov hos de flesta patienter och hög personalomsättning ställer enorma krav på vårdpersonalen. Brister i organisationen kan i viss mån överbryggas av kunnig och intresserad personal men inte hur långt som helst.
Det s.k. rondsystemet lever forfarande kvar på många håll. Rondsystemet bygger på en industriellt inspirerad modell för arbetsfördelning och den passar inte i vårdarbete. Den ger ingen möjlighet till kontinuitet mellan patienter och vårdare och betyder att ingen vårdare har en helhetsbild av patienten. Organisationen är därmed ett hinder för möjligheterna att skapa relationer och därmed att ge trygghet för patienterna.
På många håll i landet drivs försök i syfte att förändra och förbättra vården. På en del kliniker arbetar personalen i parvård på andra drivs egensköterskemodellen. Parvård innebär att ett par bestående av undersköterska och sjuksköterska har ansvar för alla arbetsuppgifterna runt en patient. I egensköterskemodellen har samma sjuksköterska ansvaret för patienten under hela vårdperioden.
Båda modellerna ökar kvaliteten på omvårdnadsarbetet, läkare poängterar att detta sparar mycket tid och att avdelningsarbetet flyter lugnare och smidigare. Sjuksköterskorna får bättrad information om patienterna och mera tid att dokumentera omvårdnaden, vilket har ökat patienternas trygghet. Undersköterskorna får använda sina kunskaper bättre. De har ett större ansvar och tid till sina arbetsuppgifter, bl.a. beroende på att rapporttiderna minskat.
Utveckling av vårdavdelningar för omvårdnad
Sverige har internationellt sett ett högt vårdplatsantal i förhållande till invånarantalet. Vårdplatserna ingår dessutom i högre grad än i jämförbara länder i sjukhusklinikernas organisation och sektioneras ofta efter subspecialiteter. Detta medför att de vårdplatser som finns vid ett sjukhus inte alltid utnyttjas på ett effektivt sätt. Samma sjukhus kan ha tomma kirurgplatser och samtidigt ha överbeläggningar på medicinkliniken.
Omvårdnad är i många fall inte knuten till en viss medicinsk specialitet. Behov av omvårdnad avgörs av andra faktorer än diagnosen, såsom grad av sjuklighet, ålder, allmän förmåga att klara sitt dagliga liv etc. Flera sjukhus prövar nu om en förändring av vårdplatsernas organisation kan öka vårdkvaliteten och samtidigt höja produktiviteten genom att organisera storkliniker.
I andra länder utvecklas s.k. nursing care units vilket betyder enheter/avdelningar för omvårdnad. Det innebär att det är sjuksköterskor som ansvarar för avdelningen och att olika läkare kan lägga in sina patienter där. Det ger flexibilitet och ett tydligt ansvar för den som leder avdelningen.
Avslutning
Brister i omvårdnaden leder till sämre effektivitet i den medicinska vården. Det kan uttryckas i kvalitetstermer som onödigt fysiskt och psykiskt lidande och därmed sämre livskvalitet för patienterna och deras anhöriga. I termer av produktivitet innebär dålig omvårdnad att vårdtiderna förlängs. Dålig omvårdnad ger personalen dåligt samvete som bidrar till stress och flykt från vårdyrket.
Det är därför en angelägen uppgift att ge omvårdnaden bättre utvecklingsmöjligheter och bättre organisation för att nå en högre kvalitet.
Hemställan
Med hänvisning till det anförda hemställs
1. att riksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om uppföljning av beslutet om samlat ledningsansvar,
2. att riksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att det i nästa forskningspolitiska proposition bör finnas förslag om en stärkt organisation för omvårdnadsforskningen,
3. att riksdagen hos regeringen begär förslag till uppföljning av vad Sverige gör för att nå WHOs mål om kvalitet i vården.
Stockholm den 24 januari 1991 Margitta Edgren (fp)
Yrkanden (8)
- 1att riksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om uppföljning av beslutet om samlat ledningsansvar
- Behandlas i
- Utskottets förslag
- avslag
- Kammarens beslut
- = utskottet
- 1att riksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om uppföljning av beslutet om samlat ledningsansvar
- Behandlas i
- 2att riksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att det i nästa forskningspolitiska proposition bör finnas förslag om en stärkt organisation för omvårdnadsforskningen
- Behandlas i
- Utskottets förslag
- uppskov
- Kammarens beslut
- = utskottet
- 3att riksdagen hos regeringen begär förslag till uppföljning av vad Sverige gör för att nå WHOs mål om kvalitet i vården.
- Behandlas i
- Utskottets förslag
- uppskov
- Kammarens beslut
- = utskottet
- 10002att riksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att det i nästa forskningspolitiska proposition bör finnas förslag om en stärkt organisation för omvårdnadsforskningen
- Behandlas i
- Utskottets förslag
- avslag
- Kammarens beslut
- = utskottet
- 10002att riksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att det i nästa forskningspolitiska proposition bör finnas förslag om en stärkt organisation för omvårdnadsforskningen
- Behandlas i
- 10003att riksdagen hos regeringen begär förslag till uppföljning av vad Sverige gör för att nå WHOs mål om kvalitet i vården.
- Behandlas i
- 10003att riksdagen hos regeringen begär förslag till uppföljning av vad Sverige gör för att nå WHOs mål om kvalitet i vården.
- Behandlas i
- Utskottets förslag
- avslag
- Kammarens beslut
- = utskottet
Intressenter
Motioner
Motioner är förslag som riksdagens ledamöter har lämnat till riksdagen.