med anledning av prop. 1992/93:32 Samerna och samisk kultur m.m.
Motion 1992/93:Bo6 av John Andersson (v)
Ärendet är avslutat
- Motionskategori
- -
- Motionsgrund
- Proposition 1992/93:32
- Tilldelat
- Bostadsutskottet
Händelser
- Inlämning
- 1992-11-04
- Bordläggning
- 1992-11-05
- Hänvisning
- 1992-11-06
Motioner
Motioner är förslag som riksdagens ledamöter har lämnat till riksdagen.
Sammanfattning
I motionen yrkas att riksdagen avslår regeringens prop. 1992/93:32 vad avser ändring i rennäringslagen (1971:437) samt förslag till ändring i 55 § i väglagen och 42 § i torvlagen. Vidare föreslås i motionen att regeringen får i uppdrag att ytterligare utreda frågor hörande till rennäringen samt därefter till riksdagen återkomma med nytt förslag.
Det område inom vilket rennäringen utövas i Sverige i dag sträcker sig från Idre i Dalarna i söder till Treriksröset i norr. Näringens utövare, samerna, är ett minoritetsfolk i vårt land. Detta har bl.a. medfört en särskild lagstiftning kring och för denna näring och dess utövare. Alla av dessa utövar nu inte renskötsel, det är en minoritet inom minoriteten som har denna rätt.
Ofta uppstår konflikter och motsättningar mellan majoritets- och minoritetsgrupper i ett land, världen över finns otaliga exempel på sådana som i vissa fall resulterat i långvariga och blodiga förtryck. Att vårt land förskonats från sådant betyder ju inte att det saknas delade meningar och uppfattningar om vilka rättigheter och skyldigheter som följer av rätten att bedriva renskötsel. Ett annat känt fenomen vid hanterandet av motsättningar av här nämnt slag är att de bedöms som känsliga och att man därför ''smyger som katten kring het gröt'' i stället för att grundligt undersöka saken. Etiketter som rasist och hetsare mot folkgrupp plockas ibland fram när någon ifrågasätter rådande förhållanden.
Nu handlar det heller inte enbart om motsättningar och konflikter mellan minoritets- och majoritetsbefolkningen, nej dessa finns också inom minoriteten. Enligt vad jag erfarit har flagranta övergrepp skett inom näringen, när renägare med stöd av både urminnes hävd och fastighetsrätt har mist sin renskötselrätt och detta tydligen med myndigheters goda minne.
Här måste också erinras om att rennäringen och dess kultur inte har levt isolerat från påverkan av den samhällsutveckling som allmänt har skett i landet. Mycket förenklat kan man här säga att renskötseln har förändrats från skidor och ledarren till helikopter, snöskoter, motorcyklar och fyrhjulingar samt lastbilstransporter av ren vid flyttning. Därtill skall då också läggas ett omfattande ekonomiskt stöd.
Vi lever i en föränderlig värld. Likaväl som landets medborgare i övrigt får finna sig i förändringar så borde åtminstone de frågor och förhållanden som är omtvistade få en grundlig genomgång och belysning ur flera aspekter. Tyvärr är det nu det rakt motsatta som kommer att hända om regeringens förslag till ändringar i rennäringslagen tas av riksdagen. Därför bör de föreslagna ändringarna avslås och frågorna kring rennäringen ytterligare utredas; i det följande kommer jag att beröra några av dessa frågor.
Dags att kasta skygglapparna
Är det inte dags att nu kasta skygglapparna och ta en förnyad diskussion, sammanställa krav och motkrav och med ledning av övrig lagstiftning samt av vad som tidigare gällt forma framtida villkor. Inte minst är det hög tid att den befolkning som bor inom både vinter- och åretruntbetesområdena får komma till tals och redovisa sina synpunkter.
Ett sedan länge känt samiskt krav är att Sverige skall underteckna ILO:s konvention nr 169. Detta krav har tidigare tillbakavisats och nu sägs åter i propositionen att det inte kan vara aktuellt med en omprövning av tidigare ställningstagande. Det är främst artikel 14 i konventionen som talar om landrättigheter som inte sägs vara förenlig med svenska rättsförhållanden. Det råder således stor samstämmighet om att den vägen inte är möjlig eller lämplig att beträda. Då återstår alltså att garantera den samiska minoritetsbefolkningen möjlighet att bedriva sin näring, vilket ställer en rad krav på samhället. Exempelvis måste detta innebära att om flyttvägar spolieras genom vattenkraftutbyggnad, så skall ersättning ges. Även andra intrång som är av avgörande betydelse för näringen skall gottgöras. Även det motsatta måste gälla, att rennäringen måste ta hänsyn till andra människor och verksamheter. Det kräver att de tusentals enskilda markägarnas intressen och möjlighet till utkomst och fortlevnad också måste garanteras. Var finns annars det omtalade mångbruket och respekt för varandras intressen?
Detta måste vara utgångspunkten, åtminstone är det min, när jag i det följande berör de frågor som enligt min mening ytterligare måste åtgärdas.
I propositionen föreslås att rennäringslagens inledande bestämmelser ändras så att det av lagen framgår att renskötselrätten är en för den samiska befolkningen kollektiv rätt som bygger på urminnes hävd. Här sägs i propositionen (sid 89): ''Omfattningen och beskaffenheten av de renskötande samernas ursprungliga rättigheter är sedan gammalt en omtvistad fråga.''
Detta är ett riktigt konstaterande, men istället för att reda ut begreppen så riskerar man att förvärra det hela med att föreslå en kollektiv renskötselrätt som därtill skall bygga på urminnes hävd. Detta påstår man sig göra utifrån HD- domen i skattefjällsmålet, trots att det av domskälen framgår att HD icke har tagit ställning till rättsläget i fråga om fjällområden utanför Jämtlands län.
Den mest omtvistade frågan gäller renskötselrätten och övriga rättigheter på enskild mark, och vilket intrång en fastighetsägare inom renskötselområdet skall tåla.
Urminnes hävd regleras i jordabalken 15 kap. 1 § (15 kap. 4 § i den äldre lydelsen) och kräver ett strikt ansvar att styrka urminnes hävd. Detta är inte enbart av betydelse för olika markägare, det handlar också om vilka samer som har renskötselrätten. En samstämmighet finns här med 3 § nuvarande rennäringslag (1971:437) ''där renskötsel av ålder har bedrivits vissa tider av året''.
I propositionen lämnas inte någon motivering hur en sådan motstridig lagstiftning skall tillämpas, om det är jordabalken som även fortsättningsvis skall gälla, eller om vi får olika slag av urminnes hävd.
Vidare frågeställningar: Hur ställer sig den nu föreslagna kollektiva renskötselrätten till Kungl. Maj:ts beslut den 11 juni 1909 angående registrering av namngivna lappars ''renskötselrätt'' på fastställda ''renbetesfjäll'' inom Lappmarken och där renbetesfjällens omfång och utsträckning blivit av Häradsrättens domstolsutslag fastställda och av lantmäteriet röslagda.
Vid fastställande av allmänna avvittringen inom Lappmarken i Västerbottens län har icke förbehåll tagits, angående ''renskötselrätt'' på enskild mark, med stöd av 8 § andra stycket i 1873 års avvittringsstadga. Ej heller har renägarna gjort sådan framställning vid de avvittringssammanträden som hölls i anslutning till avvittringsarbetet.
Mycket talar för att avvittringen har haft en lika stor betydelse för samerna-renägarna som för de privata fastighetsägarna. Bl.a. avvittringsprotokoll från Tärnaområdet visar att vissa områden inte uppläts till renbete ''emedan detta lilla fjäll i övervägande grad upptages av bofastas insyningar''.
Det finns alltså en rad oklarheter som ytterligare bör utredas. Frågan är om inte vissa nu rådande förhållanden kränker enskild rätt samt är grundlagsstridiga enligt 2 kap. 18 § RF.
Det är märkligt att en regering som utreder ett förstärkt egendomsskydd nu framlägger förslag som uppfattas av både samer och övrig bofast befolkning som mycket kränkande. Till sådana förslag hör också förslaget om att renskötselrätt utgör särskild rätt till fastighet.
Om ett mångbruk skall kunna bedrivas så måste hänsyn tas till andra näringar och intressen. Nu föreslås en skärpning när det gäller ökat skydd för renskötselrätten, bl.a. kontra skogsbruket. Med tanke på skogsbrukets betydelse för de norra delarna av landet så bör nog viss försiktighet visas för införande av skärpta regler. Den frågan bör nog ytterligare övervägas.
Stor samstämmighet råder om att renantalet idag är mycket större än vad som ur flera aspekter är lämpligt. Detta har bl.a. medfört att en fast renstam har etablerat sig nedanför åretruntmarkerna. Trots vissa försök till åtgärder så har detta problem bara blivit större och väcker ett allt bredare missnöje och motsättningar. Skador på åker och skogsmark utgör idag ett stort problem. Det är nödvändigt att detta problem får en snar lösning, nu föreslagen åtgärd är inte tillfyllest, ord som ''kan'' (71 § i rennäringslagen) måste ändras till ''skall'', om någon rätsida skall nås. Det måste också anges vissa tidsramar när åtgärderna skall vara gjorda.
Ett annat irritationsmoment som snarast måste åtgärdas är dubbelregistreringen av älglicens på mark ovanför odlingsgränsen. Om inte annat så bör detta snarast ske med tanke på den älgstam som nu i det närmaste har skjutits sönder.
Enligt min mening finns det en rad oklarheter i rådande rättsförhållanden mellan rennäringens utövare och övrig befolkning inom berörda områden. Trots den utredningsverksamhet som skett så synes inte alla synpunkter och aspekter ha prövats, i varje fall har inte ett godtagbart resultat uppnåtts då människor både inom och utom rennäringen anser sig kränkta och åsidosatta. Detta är ingen bra lösning på ett svårt problem med svåra ställningstaganden. Desto angelägnare är det därför att ytterligare utredningar och överväganden görs.
Hemställan
Med hänvisning till det anförda hemställs
1. att riksdagen avslår regeringens förslag om ändring i rennäringslagen (1971:437),
2. att riksdagen avslår regeringens förslag till ändring i 55 § väglagen,
3. att riksdagen avslår regeringens förslag till ändring i 42 § torvlagen,
4. att riksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om ytterligare utredningar.
Stockholm den 3 november 1992 John Andersson (v)
Yrkanden (8)
- 1att riksdagen avslår regeringens förslag om ändring i rennäringslagen (1971:437)
- Behandlas i
- Utskottets förslag
- avslag
- Kammarens beslut
- = utskottet
- 1att riksdagen avslår regeringens förslag om ändring i rennäringslagen (1971:437)
- Behandlas i
- 2att riksdagen avslår regeringens förslag till ändring i 55 § väglagen
- Behandlas i
- 2att riksdagen avslår regeringens förslag till ändring i 55 § väglagen
- Behandlas i
- Utskottets förslag
- avslag
- Kammarens beslut
- = utskottet
- 3att riksdagen avslår regeringens förslag till ändring av 42 § torvlagen
- Behandlas i
- Utskottets förslag
- avslag
- Kammarens beslut
- = utskottet
- 3att riksdagen avslår regeringens förslag till ändring av 42 § torvlagen
- Behandlas i
- 4att riksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om ytterligare utredningar.
- Behandlas i
- 4att riksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om ytterligare utredningar.
- Behandlas i
- Utskottets förslag
- avslag
- Kammarens beslut
- = utskottet
Intressenter
Motioner
Motioner är förslag som riksdagens ledamöter har lämnat till riksdagen.