med anledning av prop. 1993/94:117 Inkorporering av Europakonventionen och andra fri- och rättighetsfrågor
Motion 1993/94:K27 av Lars Svensk (kds)
Ärendet är avslutat
- Motionskategori
- -
- Motionsgrund
- Proposition 1993/94:117
- Tilldelat
- Konstitutionsutskottet
Händelser
- Inlämning
- 1994-01-24
- Bordläggning
- 1994-01-27
- Hänvisning
- 1994-02-08
Motioner
Motioner är förslag som riksdagens ledamöter har lämnat till riksdagen.
Inledning
Förslaget till grundlagsreform föreslår i 2 kap. 18 § en närmare precisering av det egendomsskydd som Europakonventionen anger. Förutom ett skydd mot tvångsöverföring genom expropriation eller något annat sådant förfogande, ges även ett motsvarande skydd mot inskränkningar i användningen av mark och byggnader.
De preciseringar som skrivits in i regeringsformen vad gäller ersättning för intrång i pågående markanvändning, kan komma att skapa problem och onödiga låsningar. Fri- och rättighetskommittén slår själv fast i formuleringar att det varken är lämpligt eller önskvärt att i grundlag precisera efter vilka normer ersättning skall beräknas. Inskrivning av formuleringen ''berörd del'' i ovan nämnda paragraf måste anses gå stick i stäv mot denna angivna önskan. Regeringsformen ska fungera som ett övergripande dokument som anger riktlinjer för medborgerliga fri- och rättigheter. Detaljformuleringar hör därför inte hemma i denna typ av lagstiftning.
Det kan inte heller hävdas att den föreslagna preciseringen skulle vara en konkretion av Europakonventionens motsvarande bestämmelse om egendomsskydd. Varken Europakonventionen eller någon känd utländsk grundlag innehåller någon regel som på detta sätt garanterar ersättning oavsett vilka värden som är hotade genom markägarens verksamhet. Deras smidigare egendomsskydd går på ett helt annat sätt att anpassa efter verkligheten.
De nya lagstiftningarna från år 1987
De formuleringar som nu föreslås skrivas in i regeringsformen 2 kap 18 §, är hämtade ur den nuvarande plan- och bygglagen (PBL) som tillkom samtidigt med naturresurslagen (NRL) 1987.
I samband med att dessa lagar tillkom ändrades ersättningsbestämmelserna vad gällde intrång i pågående markanvändning. Enligt den nya regeln som då infördes skulle ett intrång relateras till ''berörd del'' av en fastighet.
Tidigare utgick man som huvudregel från registerfastigheten. I vissa fall kunde intrångets storlek t.o.m. bedömas i förhållande till flera fastigheter som tillsammans utgjorde en brukningsenhet. Inskränkningen ''berörd del'' betyder att intrånget numera ses i förhållande till t.ex. ett skogsbestånd eller åkerskifte.
Genom en kompromiss mellan centern och socialdemokraterna i bostadsutskottet (1987) gjordes regeln tillämplig även på ersättningsfrågor enligt naturvårdslagen. De uttalade att markägare ''endast skall behöva tåla ett intrång som är bagatellartat''.
Det var framförallt större skogsägare som ansåg sig drabbade av den äldre naturvårdslagstiftningen då denna utgick från att markägare ska tåla en inskränkning i pågående markanvändning på ca 10 % av fastigheten. Det innebär att ersättningströskeln i absoluta belopp ligger högre för ett stort skogsbolag än för en liten skogsägare. Men å andra sidan har de större skogsägarnas intresse av att ta större kostnader för naturvårdshänsyn, bl.a. genom s.k. ekologisk landskapsplanering, ökat de senaste åren av marknadsföringsskäl. Den nya skogsvårdslagen föreskriver dessutom att natur- och kulturhänsyn ska redovisas vid anmälan av avverkning etc.
Sektorsansvaret
I 1988 års miljöproposition slogs sektorsansvaret fast. Inom miljöskyddets område kan sedan 70-talets början tydligt ses hur detta sektorsansvar utvecklats genom att industrin levt upp till allt strängare miljöskyddskrav och att principen om att förorenaren betalar, den s k polluter pays principle (PPP), blivit alltmer accepterad.
Också inom de areella näringarna har sektorsansvaret utvecklats. Detta kommer till uttryck i strävandena att minska jordbrukets närsaltläckage, och genom den kraftigt minskade bekämpningsmedelsanvändningen. Inom naturvårdslagstiftningen har flera förändringar ägt rum. De stora förändringarna kom redan i början av 70-talet. I och med att expropriationslagen ändrades så att markägare inte längre kunde få ersättning för förväntningsvärden (man ville komma ifrån osund spekulation), ändrades naturvårdslagstiftningen följdriktigt. Exempelvis fick markägare inte längre ersättning för mistad byggrätt på grund av strandskydd. Ytterligare ett år senare, 1974, ändrades reglerna om ersättning till markägare som vägrades tillstånd till täktverksamhet.
Vid denna tid var behovet av skydd för den biologiska mångfalden ännu okänt. Tvärtom drev statsmakterna kraftigt på den utveckling mot ett allt rationellare jord- och skogsbruk som nu utgör ett allvarligt hot mot många växt- och djurarter.
Naturvård och sektorsansvar?
Medvetenheten om den hotbild mot flora och fauna som de moderna jordbruks- och skogsbruksmetoderna ger upphov till är av rätt ungt datum. Hur sektorsansvaret för de areella näringarna ska utformas vad gäller naturvård var föremål för en utredning 1991. Utredningens synpunkter finns sammanfattade i ''Naturvårdshänsyn inom de areella näringarna'' (Ds 1991:87). Resultatet för denna utredningsgrupps arbete var att det är svårt att förena nuvarande ersättningsbestämmelser från år 1987 med sektorsansvaret och den rekommenderade därför att man bör gå tillbaka till de ersättningsregler som gällde innan 1987 för att på ett enkelt sätt förbättra skyddet av naturen. De påtalade dock att en sådan förändring inte bör göras utan att en ekonomisk konsekvensanalys för följderna av ett sådant beslut för de areella näringarna genomförts.
Man var exempelvis i utredningen helt på det klara med att markägarens skyldigheter att värna naturvärden inte kan utsträckas så långt som till att gälla aktiv skötsel av biotoper, exempelvis beteshävd av naturbetesmarker med dålig betesekonomi. Kostnaderna för sådana åtgärder bör enligt utredningen belasta det allmänna.
Miljöskyddskommittén valde vid sin behandling av detta frågekomplex att gå på den linje som skogspolitiska kommittén tidigare kommit fram till i sitt slutbetänkande. Skogspolitiska kommittén fann inga skäl att gå tillbaka till den lagstiftning som gällde före 1987, bl.a. med beaktande av det ökade sektorsansvaret för skogsnäringen.
Sammanfattning
Bestämmelsen om ''berörd del'' i dagens lagstiftning är mycket omtvistad. I denna fråga har åsikterna gått isär mellan alla berörda under de senaste två decennierna. Att föra in denna bestämmelse i grundlagen passar alltså inte in i den tradition som tidigare gällt för förslag till ny grundlag, nämligen att grundlag ska ha ett starkt stöd i folkligt medvetande, då grundlagen intar en särställning som juridiskt dokument.
För det andra är det, som det nämndes inledningsvis, olyckligt att i grundlag föra in regler som rör sig på stor detaljeringsnivå.
Landets naturvårdslagstiftning har ändrats vid ett flertal tillfällen bara under de senaste 20 åren. Man bör inte utgå från att det inom detta specifika område, där turbulens råder till följd av nya vetenskapliga insikter om hoten mot flora och fauna, inte kan komma att ske juridiska förändringar.
Hemställan
Med hänvisning till det anförda hemställs
att riksdagen beslutar om att regeringsformen 2 kap. 18 § skall ges en sådan lydelse att en mer generell karaktär än den av regeringen föreslagna kan nås.
Stockholm den 24 januari 1994 Lars Svensk (kds)
Yrkanden (2)
- 1att riksdagen beslutar om att regeringsformen 2 kap. 18 § skall ges en sådan lydelse att en mer generell karaktär än den av regeringen föreslagna kan nås.
- Behandlas i
- Utskottets förslag
- avslag
- Kammarens beslut
- = utskottet
- 1att riksdagen beslutar om att regeringsformen 2 kap. 18 § skall ges en sådan lydelse att en mer generell karaktär än den av regeringen föreslagna kan nås.
- Behandlas i
Intressenter
Motioner
Motioner är förslag som riksdagens ledamöter har lämnat till riksdagen.