med anledning av prop. 1998/99:100 1999 års ekonomiska vårproposition
Motion 1998/99:Fi18 av Carl Bildt m.fl. (m)
Ärendet är avslutat
- Motionskategori
- -
- Motionsgrund
- Proposition 1998/99:100
- Tilldelat
- Finansutskottet
Händelser
- Inlämning
- 1999-04-29
- Bordläggning
- 1999-04-30
- Hänvisning
- 1999-05-04
Motioner
Motioner är förslag som riksdagens ledamöter har lämnat till riksdagen.
En stängning av Barsebäck skadar Sverige
Inledning
En förtida kärnkraftsavveckling får betydande konsekvenser för energiförsörjningen, miljön, hushållens ekonomi, investeringarna, industrisysselsättningen och samhällsekonomin i stort. En stängning av Barsebäck 1 får omedelbara och direkta konsekvenser för statens finanser. Med 1997 års energipolitiska beslut godkände riksdagen i juni 1997 regeringens förslag om förtidsavveckling av kärnkraften. Besluten fattades utan att regeringen redovisat några konsekvenser för samhällsekonomin. I december 1997 drev Socialdemokraterna igenom avvecklingslagen. Inte heller antydde regeringen vilka ekonomiska konsekvenser beslutet kommer att få för staten eller för samhällsekonomin i stort. Lagen ger regeringen fullmakt att närmast godtyckligt stänga av halva Sveriges elproduktion, utan riksdagens hörande, utan motivering, utan kostnadshänsyn och utan förvarning till de berörda reaktorägarna.
Den 5 februari 1998 beslöt regeringen, med stöd av avvecklingslagen, att återkalla drifttillståndet för Barsebäck 1 vid halvårsskiftet 1998. Beslutet fattades utan att riksdagen fått någon information om kostnaderna för en avveckling. Inte heller i vårpropositionen 1998 redovisade regeringen vilka kostnader som är förenade med en förtida kärnkraftsavveckling. I beslutet om vårpropositionen drev däremot regeringen igenom ett nytt s.k. ramanslag: B11 Ersättning för avveckling av en reaktor i Barsebäcksverket, uppfört på 1 miljon kronor, ett belopp som uppenbart inte skulle täcka kostnaden för en avveckling av Barsebäck eller ens arvodet till den av regeringen anlitade advokatfirman. Regeringen bemyndigandes därför också att obegränsat över- skrida ramanslaget.
I beslutet om budgetpropositionen för 1999 förlängdes regeringens be- myndigande att under 1999 besluta om att överskrida ramanslaget B11. Vår- propositionen 1998/99:100 innehåller inte ens en antydan till bedömning av vilken kostnad som en stängning av Barsebäck 1 åsamkar staten och därmed de svenska skattebetalarna. Enligt energiöverenskommelsen skall vidare Barsebäck 2 stängas före den 1 juli 2001. Inte heller för avvecklingen av denna reaktor redovisas några kostnader eller anslag under perioden. För budgetåret 1999 finns anslaget B11 med 1 miljon kronor, därutöver den, av regeringen redovisade, totala budgeteringsmarginalen om 1,2 miljarder kronor. För år 2000 finns en total budgeteringsmarginal om 3,6 miljarder kronor, vilket uppenbarligen inte räcker för att täcka de med den planerade avvecklingen förenade kostnaderna.
Moderata samlingspartiet finner det anmärkningsvärt att Socialdemokra- terna på detta sätt driver en politik som påverkar vårt lands industriella framtid, utan att presentera några som helst statsfinansiella konsekvenser eller kostnader.
Moderata utgångspunkter
Det finns inga genvägar till en trygg ekonomisk framtid för Sverige. Endast genom god och uthållig tillväxt går det att bygga en stabil grund för välfärd och sysselsättning.
Som framgår av tabellen har regeringen tvingats revidera ner sina tillväxtantaganden för innevarande och de två följande åren jämfört med bedömningarna i budgetpropositionen för 1999 och föregående års vårproposition.
Tillväxten enligt regeringens olika bedömningar
Tabell 1: (1998 1999 2000 2001 )
Den ogynnsamma utvecklingen vad avser tillväxt och sysselsättning understryker betydelsen av en långsiktigt hållbar energipolitik. Energipolitiken är inte ett självändamål utan en avgörande och strategisk faktor för Sveriges möjligheter att skapa fler arbeten och ökad välfärd. Den tillväxt och industriella utveckling som krävs kommer att leda till ökad efterfrågan på el. Energipolitiken får då inte lägga hinder i vägen, utan måste tvärtom garantera att denna efterfrågan kan mötas på ett ekonomiskt och miljömässigt godtagbart sätt. En framtida avveckling av kärnkraften är därför ett stort hot mot vår framtida välfärd.
Väl fungerande system
Sverige har idag ett av världens bäst fungerande system för produktion och överföring av elenergi. Nästan all el som förbrukas produceras av oss själva. Andelen fossila bränslen är än så länge liten, vilket gör utsläppen små jämfört med nästan alla andra länder.
El är en överlägsen energibärare, och det är kärnkraften som har möjlig- gjort den ökade elanvändningen i kombination med en offensiv miljö- och klimatpolitik. Riksdagen kunde 1985 besluta att bevara de fyra stora orörda älvarna. Därefter har skyddet förstärkts också för andra vattendrag. År 1988 kunde riksdagen på förslag från Moderata samlingspartiet införa ett tak för koldioxidutsläppen. Vattenkraften och kärnkraften har tillsammans gjort det svenska elsystemet effektivt, konkurrenskraftigt och miljövänligt.
Fortlöpande sker det en betydande energieffektivisering. Hittills har denna effektivisering gått hand i hand med en ökad elanvändning. Övergången till el har varit särskilt påtaglig inom industrin, där el ersatt användning av bränslen med lägre verkningsgrad. Mellan 1970 och 1994 ökade andelen el av den totala energianvändningen i industrin från 20 till 36 %. Hög elanvänd- ning i näringslivet sammanhänger med hög specialisering och med en stark ställning på den internationella marknaden. Nya industriprocesser kräver elkraft i stället för fossila bränslen. I dag används 4 5 TWh el, vilket är mer än en Barsebäckreaktor, bara till reningsprocesser. Nya tekniker och styrprocesser är baserade på elanvändning och även framgent kommer industriell tillväxt och förnyelse att innebära att energieffektivisering paras med en ökad elanvändning.
Inget elöverskott
När Energikommissionen i sitt slutbetänkande Omställning av energisystemet (SOU 1995:139) hävdade att det bör vara möjligt att ställa av ett aggregat "utan att kraftbalansen försvagas påtagligt", så var det en bedömning som kom att vederläggas av verkligheten redan efterföljande år. Det kyliga och torra året 1996 blev det hittills näst bästa året för kärnkraften, som svarade för mer än hälften av landets totala elproduktion. Samtidigt kördes de oljeeldade reservkraftverken i Stenungsund och Karlshamn i ovanligt stor utsträckning. Ändå tvingades Sverige att nettoimportera drygt 5 TWh ytterligare el från grannländerna, huvudsakligen kolbaserad el från Danmark.
En stängning av Barsebäck kommer att leda till ett permanent bortfall av elproduktion i Sydsverige på 8 9 TWh. I motsvarande mån ökar behovet av import från Danmark. De senaste fem åren har Sverige haft både över- och underskott av el, beroende på tillgången på vattenkraft det aktuella året. Sett över en femårsperiod har Sverige haft en väl avvägd produktionskapacitet med en total nettoimport på endast 0,3 TWh över de senaste fem åren.
Norska Statkraft anger att behovet av ytterligare el i Norge, Finland, Sverige och Danmark är 70 TWh fram till år 2010.
Avvecklingsbeslutet
Den 5 februari 1998 fattade regeringen beslut (N 98/108) att rätten att driva kärnkraftsreaktorn Barsebäck 1 för att utvinna kärnenergi skulle upphöra att gälla vid utgången av juni 1998.
Barsebäck kraft AB och Sydkraft AB har hos Regeringsrätten begärt rättsprövning av regeringens beslut att stänga Barsebäck. Sydkraft har anmält klagomål till EU-kommissionen för prövning av Barsebäcksbeslutets för- enlighet med EG-rätten. EU-kommissionen har tagit upp ärendet till behandling.
Regeringsrätten beslutade den 14 maj 1998 om inhibition av regeringens beslut om stängning av Barsebäck. Regeringsrättens beslut var en lika prakt- full som plågsam örfil åt regeringen Persson. Ingen svensk regering har tidigare underkänts så tydligt i en så viktig fråga av landets högsta juridiska instanser. Regeringsrätten har nu arbetat med prövningen av regerings- beslutet i över ett år. Bortsett från inhibitionsbeslutet är det enda som hittills levererats upprepade besked om dröjsmål.
Avvecklingens kostnader
Förhandlingskostnader
Bemyndigandet för anslag B11 ger regeringen möjlighet att träffa en uppgörelse med Sydkraft på vilken kostnadsnivå som helst. Redan idag vet vi att mer än 8 miljoner kronor förbrukats i förhandlingskostnader. Enligt Näringsdepartementet är statens nedlagda kostnader för förhandlingarna med Sydkraft om Barsebäcksreaktorn hittills drygt 8 miljoner kronor enligt följande.
Tabell 2: (Rättsprocessen 1 576 221 )
Källa: riksdagens utredningstjänst januari 1999.
Ersättning till Sydkraft
Den tidigare styrelseordföranden i Sydkraft AB, den tidigare socialdemokratiske kommunalpolitikern Nils Yngvesson, har beräknat statens direkta skadestånd vid en stängning av Barsebäck till minst 20 000 Mkr.
Kostnader för hushållen
Ryckigheten i den svenska energipolitiken har drabbat hushållen hårt. De omfattande problemen med s.k. sjuka hus och dålig inomhusluft går att härleda till de statliga energisparsatsningar som ingått i en tidigare energipolitik. Hushållen har fått bära en dubbel kostnad för detta. De har både varit med och finansierat politiken via skattsedeln och själva fått betala för att lösa problemen.
En stängning av en reaktor i Barsebäck bygger på att hushållens elförbrukning kan minskas genom övergång från eluppvärmning till annan uppvärmning. Både regeringen och Villaägarnas riksförbund har uppskattat kostnaden för en konvertering av ett småhus uppvärmt med direktverkande el till mellan 80 000 och 150 000 kronor. Trots skattefinansierade investerings- bidrag på 30 % så kommer kostnaderna alltså att bli mycket stora för de hushåll som tvingas att byta värmesystem för att undkomma höjda elpriser. Varje berörd småhusägare kommer att tvingas betala mellan 55 000 och 105 000 kronor ur egen ficka.
Konkurrensverket varnar nu också för höjda fjärrvärmepriser. En storskalig konvertering från elvärme till fjärrvärme riskerar att skapa en monopolsituation, eftersom konverteringskostnaden är så hög.
Kostnader för industrin
Svensk basindustri är elintensiv och känslig för en energipolitik som höjer priserna. De elintensiva arbetsställena finns framför allt i fem branscher och delbranscher: pappers- och massaindustri, järn- och stålindustri, kemisk industri, gruvor samt icke- järnmetallverk.
Den svenska basindustrin är högteknologisk. Den utgör sannolikt en viktig del av förklaringen till de många framgångsrika svenska mjukvaruföretagen inom IT-sektorn. Basindustrin sysselsätter ett stort antal underleverantörer. Svensk verkstadsindustri med idag 350 000 anställda har i hög grad nått sin position just som underleverantörer till basindustrierna. De traditionella basindustrierna svarar för en betydande del av förädlingsvärdet i den samlade svenska exporten. Bara svensk skogsindustri sysselsätter direkt 120 000 människor och svarar för 17 % av exporten. Den förbrukar också ensam elenergi motsvarande produktionen i fem Barsebäckreaktorer.
Ett stort antal lokala arbetsmarknader är helt eller delvis beroende av sådana företag. En förtida kärnkraftsavveckling riskerar därmed att få allvarliga regionala konsekvenser. Allvarligast blir situationen i Norrbottens inland, längs Norrlandskusten samt i ett band från Dalsland över Värmland, Bergslagen och Dalarna till Gästrikland. De enskilda län som är mest beroende av elintensiv industri är Norrbotten, Västernorrland, Gävleborg och Värmland. Alla dessa län är redan idag mycket hårt drabbade av arbetslöshet.
För de mest utsatta länen kan hela bygder gå under om kärnkrafts- avvecklingen leder till elpriser som flyttar företagens investeringar utom- lands. En nedläggning av Ovako Steel i Hofors skulle innebära utslagning av 1 700 arbeten i en ort med totalt 4 500 sysselsatta. I värmländska Munkfors och Hagfors skulle arbetslösheten direkt stiga till ca 35 % om företaget Böhler Uddeholm valde att flytta sin verksamhet annorstädes. I Avesta i Dalarna finns totalt 2 000 anställda inom elintensiv industri, vilket motsvarar en femtedel av alla sysselsatta inom kommunen. I Skellefteå arbetar ännu fler, hela 2 300 personer, inom elintensiv industri. I Gällivare skulle arbetslösheten stiga från ca 2 000 till nära 4 000 personer om den elintensiva industrin hotades.
En kärnkraftsavveckling hotar inte bara elintensiv basindustri, utan också ett stort antal underleverantörer och serviceföretag. Bara skogen, kemin, gruvorna och stålet sysselsätter idag direkt och indirekt ca 270 000 människor. I många regioner är även den offentliga sektorn helt beroende av att den tunga industrin har en fortsatt framtid. Statsminister Göran Persson och näringsminister Björn Rosengren reagerade kraftigt när Lear Corporation AB skulle flytta sin produktion till Göteborg från Bengtsfors. Då användes statsråden uttryck som "exempellös och oacceptabel". Regeringen driver nu medvetet en energipolitik som riskerar att åstadkomma "Bengtsforseffekter" i stora delar av landet.
Ett stort antal av landets energiintensiva företag har idag inslag av utländskt ägande. Var företagen skall göra sina investeringar är inte givet på förhand. Alternativ till fortsatta investeringar i Sverige finns nästan alltid. En stängning i Barsebäck sänder ett mycket negativt budskap till dessa aktörer. Tillsammans med frånvaron av besked om vad som sedan skall hända skapar detta en bestående osäkerhet om vilka de långsiktiga förutsättningarna egentligen är för att bedriva industriell verksamhet i Sverige. Denna osäkerhet kommer att kosta vårt land ett stort antal arbetstillfällen.
Kostnader för omställningsprogrammen
I samband med energibeslutet våren 1997 godkände riksdagen ett nytt femårigt program med bidrag om 3 100 Mkr för minskad elanvändning och investeringar i ny elproduktion och ett sjuårigt program med bidrag om 5 630 Mkr till forskning och utveckling av ny teknik. Med kostnader för bl.a. inrättande av en ny energimyndighet kom de föreslagna utgifterna att uppgå till över 9 000 Mkr.
Vissa kostnader relaterade till kärnkraftsavvecklingen framgick av det energipolitiska beslut som Socialdemokraterna tvingade igenom riksdagen i juni 1997. Det finns dock stora frågetecken kring effektiviteten i de stöd som infördes.
Stödet på 150 miljoner kronor till byggande av små vattenkraftverk hotar naturvärden. Av Sveriges 1 550 vattenkraftverk ger de 1 200 minsta bara 1,5 TWh att jämföra med Barsebäcks 8 TWh. Samtidigt förstör dessa 1 200 kraftverk fisket och naturen på lika många åsträckor. En del av satsningen på 1,65 miljarder kronor för att minska elanvändningen går till villaägare som byter från elvärme till uppvärmningssystem för fossila bränslen. En annan del av satsningen på 1,65 miljarder kronor i energistöd går till s.k. effektminskningsbidrag till braskaminer. Detta stöd har kritiserats av Boverket, eftersom det inte leder till minskat effektuttag mellan kl 07.00 och 09.00 på vardagar då belastningen på elnätet är som störst. Braskaminerna används i stället på kvällen, då efterfrågan på el ändå är låg. Flera kommuner har dessutom förbjudit vedeldning i tätbebyggda bostadsområden av hälso- och miljöskäl.
Ineffektiviteten i programmen visas också av att prognosen för medels- förbrukning 1999 är 566 miljoner kronor lägre än anslaget. Även anslaget för år 2000 räknas ner kraftigt. Regeringen skriver själv i vårpropositionen: "Hittills gjorda uppföljningar tyder på att vissa av de åtgärder som ingår i det energipolitiska programmet inte leder till den måluppfyllelse som avsetts. Detta gäller främst de eleffektminskande åtgärderna inom ramen för bidrag till minskad elanvändning."
Kostnader för miljön
Kärnkraftsavvecklingens miljöskadliga konsekvenser inskränker sig inte till ökade utsläpp av koldioxid till atmosfären. Också utsläppen av försurande ämnen som svavel och kväveoxider kommer att öka. Den realistiska bedömningen är att det väsentligen blir ökad import av kolbaserad el från Danmark som kommer att kompensera bortfallet av ren och utsläppsfri el från Barsebäck. För att ersätta Barsebäck med sådan el åtgår det sex ton stenkol i minuten! Det försurande nedfallet från denna produktion kommer genom de förhärskande vindarna att drabba främst sydvästra Sverige, som redan i utgångsläget är hårt drabbat av försurning och övergödning. Från miljösynpunkt ter sig en sådan utveckling mycket olycklig.
Tabell 1. Utsläppsökning om Barsebäcksverket ersätts av modern kolkondenskraft.
Tabell 3: (Utsläppsökningar Koldioxid Svaveldioxid Kväveoxider )
(Underlag: Statens energiverk, SCB)
Socialdemokraterna medger numera öppet att ökade koldioxidutsläpp blir den oundvikliga följden av den energipolitiska uppgörelsen om en förtida kärnkraftsavveckling.
Ökande import
När elproduktionen från vattenkraft och kärnkraft inte räcker till för att försörja Sverige, täcks underskottet genom import av el från grannländerna.
Ett stort miljöproblem uppkommer när elen är kolbaserad, vilket är fallet med huvuddelen av importen. Under 1996 då den svenska vattenkraft- produktionen låg ca 20 % under genomsnittet på grund av dålig vatten- tillgång nettoimporterade Sverige drygt 5 TWh elkraft, vilket motsvarar mer än halva årsproduktionen vid Barsebäcksverket. Under de kallaste perioderna vintern 1995/96 skedde import samtidigt från alla grannländer Danmark, Tyskland, Norge och Finland. Inte minst importen från sistnämnda land är värd att notera. Genom det finska elsystemets hopkoppling med det ryska importerades i praktiken rysk kärnkraftsel till Sverige under denna period.
Planerna på att koppla ihop Litauens elnät med övriga Europas har på senare tid tagit fastare former. Därigenom kan Sverige komma att importera el från Ignalina, om importbehovet ökar.
Runt om Sveriges gränser finns ledig elproduktionskapacitet. Den har det gemensamt att produktionen där sker i former som vi av miljöskäl inte vill acceptera i vårt eget land. Det är till dessa miljöskadliga anläggningar allt från rysk kärnkraft till gammal, dansk kolkraft som vi tvingas lita till vid en förtida kärnkraftsavveckling.
Avvecklingslagens brister
Avvecklingslagen utsattes för hård kritik under riksdagsbehandlingen. Lagens förenlighet med grundlagens skydd för äganderätten i 2 kap.18 § regeringsformen är tveksam. Det allmänna syftet med avvecklingslagen är varken preciserat eller analyserat, särskilt inte med hänsyn till att möjligheten att tvångsvis ta i anspråk annans egendom endast skall kunna användas som en sista utväg.
För att ett egendomsberövande skall vara tillåtet enligt Europakonven- tionen gäller som villkor att åtgärden vidtas i det allmännas intresse. Det allmänna intresset skall alltid vägas mot det enskilda intresset enligt proportionalitetsprincipen. Frågan om proportionalitetsprincipen tillåter staten att göra ett ingrepp i privat egendom om syftet med ingreppet kan uppnås på annat sätt har inte prövats. Några vägande skäl att inte inleda avvecklingen med statens reaktorer har inte framkommit. Det är därför inte visat att det är förenligt med proportionalitetsprincipen att inleda avveck- lingen med privatägda reaktorer. Principen är en viktig grundsats inom såväl EG-rätten som inom svensk rätt.
Avvecklingslagen är bristfällig också av det skälet att reaktorägarna saknar tid för att vidta åtgärder i syfte att minimera skadan för en framtvingad stängning. Avvecklingslagen bör därför avvecklas.
Hemställan
Hemställan
Med hänvisning till det anförda hemställs
att riksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om energipolitikens betydelse för den ekonomiska utvecklingen.
Stockholm den 22 april 1999
Carl Bildt (m)
Lars Tobisson (m)
Beatrice Ask (m)
Anders Björck (m)
Carl Fredrik Graf (m)
Chris Heister (m)
Gun Hellsvik (m)
Henrik Landerholm (m)
Göran Lennmarker (m)
Bo Lundgren (m)
Inger René (m)
Per Unckel (m)
Per Westerberg (m)
Yrkanden (2)
- 1att riksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om energipolitikens betydelse för den ekonomiska utvecklingen.
- Behandlas i
- 1att riksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om energipolitikens betydelse för den ekonomiska utvecklingen.
- Behandlas i
- Utskottets förslag
- avslag
- Kammarens beslut
- =utskottet
Intressenter
Motioner
Motioner är förslag som riksdagens ledamöter har lämnat till riksdagen.