med anledning av prop. 1999/2000:149 Nationell handlingsplan för utveckling av hälso- och sjukvården
Motion 2000/01:So6 av Ingrid Burman m.fl. (v)
Ärendet är avslutat
- Motionskategori
- Följdmotion
- Motionsgrund
- Proposition 1999/2000:149
- Tilldelat
- Socialutskottet
Händelser
- Inlämning
- 2000-09-22
- Bordläggning
- 2000-09-26
- Granskning
- 2000-10-03
- Hänvisning
- 2000-10-03
Motioner
Motioner är förslag som riksdagens ledamöter har lämnat till riksdagen.
1 Förslag till riksdagsbeslut
1. Riksdagen avslår regeringens proposition 1999/2000:149.
2. Riksdagen avslår - om yrkande 1 avslås - vad regeringen föreslår om inriktning och åtgärder för att utveckla landstingens primärvård.
3. Riksdagen avslår - om yrkande 1 avslås - vad regeringen föreslår om inriktning och åtgärder för att öka mångfalden av vårdgivare inom vården och omsorgen.
4. Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening - om yrkande 1 avslås - vad i motionen anförs om tillförande av specialistkompetens till primärvården.
5. Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening - om yrkande 1 avslås - vad i motionen anförs om inriktning mot teamarbete i primärvården.
6. Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening - om yrkande 1 avslås - vad i motionen anförs om utökat antal läkartimmar och fast läkarkontakt för äldre.
7. Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening - om yrkande 1 avslås - vad i motionen anförs om behovet av ökad satsning på forskning inom omvårdnad och rehabilitering i kombination med ökad medicinsk kompetens.
8. Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening - om yrkande 1 avslås - vad i motionen anförs om att primärvården skall ha en central roll i en offensiv satsning på folkhälsoarbete med målet att utjämna skillnader i hälsa mellan sociala grupper och kön.
2 Vänsterpartiet avslår propositionen
Vänsterpartiet föreslår avslag på regeringens förslag till nationell handlingsplan för hälso- och sjukvården prop. 1999/2000:149 med motiveringen att den saknar innehåll för egentlig utveckling av hälso- och sjukvården.
3 Inledning
Det finns många rapporter om brister i den svenska sjukvården men det är viktigt att samtidigt påminna sig om att svensk sjukvård är en av de bästa i internationell jämförelse. Svensk sjukvård håller både hög kvalitet och är kostnadseffektiv. Den tekniska utvecklingen av hälso- och sjukvården har lett till ökade möjligheter att bota och lindra sjukdom. Folkhälsan har utvecklats positivt men det finns fortfarande stora skillnader mellan olika grupper av människor.
Primärvården har under senare år fått ett utökat och vidgat åtagande som inte motsvarats i tilldelning av resurser. Utökningen av åtaganden har främst gällt äldre, som i allt större utsträckning vårdas i det egna hemmet eller i särskilt boende, samt psykiskt funktionshindrade. Alltmer avancerad sjukvård har förskjutits till primärvården från sjukhusen bl.a. genom att äldre allt snabbare bedöms som medicinskt färdigbehandlade. Primärvården har förutom ökad arbetsbelastning haft svårt att rekrytera och behålla allmänläkare och sjuksköterskor.
Införandet av det borgerliga husläkarsystemet bidrog kraftigt till en försvagning av primärvården vad avser förebyggande, uppsökande och omvårdnadsinsatser. Om folkhälsoarbete och omvårdnadsinsatser åsidosätts leder det oundvikligt till högre belastning på sjukvården, ökade läkemedelskostnader och ett ökat lidande för enskilda patienter.
Regeringens förslag till nationell handlingsplan för utveckling av hälso- och sjukvården innebär en satsning på primärvården, vilket Vänsterpartiet länge förespråkat. Dessvärre medför de konkreta förslagen en tillbakagång och ett konserverande av ett gammaldags och hierarkiskt synsätt på sjukvården. Det saknas en helhetssyn på såväl patienter som personalen.
4 Utvecklingen av landstingens primärvård
Regeringens förslag i den nationella handlingsplanen är att införa familjeläkarsystem inom primärvården. Det är ett system som i mycket påminner om de borgerliga partiernas husläkarsystem som regeringen tillsammans med Vänsterpartiet avskaffade. Systemet med familjeläkare bygger på en starkt föråldrad och hierarkisk syn på sjukvården som de flesta utövare i dag lämnat eller önskar att lämna. Regeringens ambition tycks vara att införandet av familjeläkare skulle skapa möjlighet för den enskilda att välja en egen läkare, något som redan i dag är fullt möjligt. Antagandet är att det dessutom skulle bidra till ökad tillgänglighet.
En förebild regeringen haft för förslaget till familjeläkare är primärvården i Västmanland, ett system som fått svidande kritik. Kritikerna anser inte att tillgängligheten och kontinuiteten ökat med familjeläkare. De anser att familjeläkarsystemet i Västmanland inneburit att primärvården inte kunnat fullgöra sin uppgift att arbeta förebyggande. De allra mest kritiska har dessutom uttryckt att familjeläkarsystemet passar bäst för rätt så friska, påstridiga personer i arbetsför ålder.
Begreppet familjeläkare kan dessutom starkt ifrågasättas som gångbart begrepp i svensk primärvård. Det är troligt att stora grupper upplever att de inte är aktuella för familjeläkare t.ex. äldre, ensamstående m.fl. Det är alls inte säkert att tonårsdottern vill ha samma läkare som sin mamma. Införandet av begreppet familjeläkare kommer knappast att öka förtroendet hos befolkningen eller locka fler allmänläkare till primärvården.
En allvarlig invändning bör också riktas mot den starka fokuseringen på allmänläkaren och reduceringen av de övriga funktionernas betydelse inom primärvården. De patienter som kräver stora insatser från primärvården är också de med omfattande behov av omvårdnad, rehabilitering, läkemedelshantering, bedömningar och rådgivning som i första hand utförs av andra yrkeskategorier än läkare. Barn, äldre och funktionshindrade kräver i mycket hög grad ett helhetsperspektiv, och där är primärvårdens samlade kompetens nödvändig för ett gott resultat. Det är dessa som ställer de största kraven på tillgänglighet dygnet runt samt kontinuitet. Det är behov som ett utvecklat teamarbete lättare kan att fylla än enskilda yrkeskategorier. Regeringen själv bedömer dessutom att allmänläkarbristen inte kommer att lösas inom överskådlig tid och ger heller inga förslag till hur detta ska realiseras. En rejäl omfördelning av personalresurser från sjukhusen till primärvården måste därför ske och omfatta alla yrkesgrupper. Teamet som arbetsmodell måste utvecklas.
Negligeringen i den nationella handlingsplanen av sjuksköterskor, undersköterskor och rehabiliteringspersonal är ett fortsatt osynliggörande av kvinnors kunskap och arbete. Familjeläkarsystemet riskerar därmed att bidra till ett bevarande av både hierarki och traditionellt könsrollsmönster inom sjukvården.
Sjuksköterskor, undersköterskor och vårdbiträdens specialistkompetens inom omvårdnaden är en resurs som måste tas till vara om den av läkaren ordinerade behandlingen över huvud taget ska ha någon effekt. Det är en gammal kunskap som alltför ofta åsidosätts. Birgitta Hovelius, professor i allmänmedicin i Lund, säger att vården borde bättre nyttja den överlevnadskunskap som kvinnor har vad gäller omvårdnad, posthygien och livsstil inte minst inom folkhälsoarbetet.
Satsningen på allmänläkarna som specialitet och fördjupning av kompetensen är positiv och kan öka rekryteringen av allmänläkare. Men man får i det sammanhanget inte bortse ifrån att det finns områden där specialistkompetens krävs som den primära kontakten. Det är områden som t.ex. psykiatri, pediatrik, gynekologi, i viss mån även ortopedi samt geriatrik. Det senare är något som är nödvändigt för en god och säker vård inom de särskilda boendeformerna för äldre. Att inte ge möjlighet för den enskilda att i första hand vända sig till dessa specialister vore att allvarligt inskränka den enskildas valfrihet.
Ett område som tydligt visar på bristen i att så starkt fokusera på läkarna är mödravården, där barnmorskans kompetens vanligtvis är ett stöd för allmänläkaren.
För att säkerställa primärvårdens roll som första linjens hälso- och sjukvård, bör specialistkompetens tillföras primärvården.
5 Hälso- och sjukvård för äldre
Sedan ädelreformen genomfördes har en kraftig förskjutning skett av hälso- och sjukvårdsinsatser till de äldre från landstingen till kommunerna. Utbyggnad av särskilda boendeformer har genomförts och demensvården har utvecklats. De äldre som i dag bor i särskilda boendeformer har alltmer omfattande och komplexa vård- och omsorgsbehov där krav på helhetssyn är betydelsefullt. Behov finns av en samverkan mellan social och medicinsk kompetens.
Införandet av medicinskt ansvariga sjuksköterskor (MAS) har bidragit till utveckling av kommunernas hälso- och sjukvård och medverkat till en säkring av insatserna för den enskilda. Denna yrkeskategori bortser regeringen helt från i den nationella handlingsplanen.
De stora problemen inom hälso- och sjukvården för äldre är bristen på läkartimmar och läkare med geriatrisk kompetens. Det råder också brist på annan kompetent personal, framför allt sjuksköterskor och undersköterskor. Det är vidare de allt kortare vårdtiderna på sjukhusen då de äldre allt snabbare bedöms vara medicinskt färdigbehandlade. Begreppet medicinskt färdigbehandlad har starkt ifrågasatts av framför allt kommunerna och har bidragit till att en alltmer avancerad medicinsk vård bedrivs både i ordinärt boende och i särskilda boenden. Det är nödvändigt att utreda användningen av detta begrepp. Detta anges också i den nationella planen.
För många äldre med omfattande vårdbehov i ordinärt boende är behovet stort av att någon ansvarar för helheten, något som konstaterats i en rapport av Ulla Gurner, forskare på Äldrecentrum i Stockholm. I den rapporten konstateras det att det oftast varit distriktssköterskorna som närmast utgjort den trygga och återkommande person som den äldre behövt. Rapporten visar också att hemtjänstpersonalen ofta möter äldre med mycket omfattande medicinska behov.
Vänsterpartiet anser att hälso- och sjukvården för de äldre ska kunna organiseras i team och att specialistkompetens ska kunna erbjudas. Det krävs också ett utökat antal läkartimmar och en fast läkarkontakt.
6 Medicinsk kompetens
Förskjutningen från sjukhusvård till primärvård kräver hög medicinsk kompetens men också en samverkan med andra kompetenser som omvårdnad, rehabilitering och folkhälsa. Det är annars inte möjligt att uppnå en nödvändig helhetssyn på människan som en del i ett sammanhang. Hälsa och ohälsa har tydliga kopplingar till människans hela situation. En av primärvårdens viktigaste uppgifter är att arbeta förebyggande och då krävs en samlad kompetens.
En ökning av den medicinska kompetensen i kommunerna är också angeläget men det får inte ske på bekostnad av att t.ex. de äldre inte får den sjukhus- och specialistvård de har rätt till eller att de psykiskt funktionshindrade inte får tillgång till psykiatrisk specialistkompetens.
Omvårdnadsforskningen behöver förstärkas och därmed ge fler sjuksköterskor och undersköterskor en möjlighet att utvecklas inom sina egna specialiteter.
Vänsterpartiet anser att det behövs en ökad satsning på forskning inom omvårdnad och rehabilitering i kombination med ökad medicinsk kompetens.
7 Ökad mångfald av vårdgivare
Regeringens förslag till lösning på primärvårdens och sjukvårdens problem är att fortsätta utförsäljningen av den offentliga sjukvården på ett sätt som kan bli förödande för det svenska välfärdssamhället.
I förslaget till en nationell handlingsplan tycks det dessutom förutsättas att landsting och kommuner ska organiseras på ett likartat sätt över hela landet. Den mångfald i form av privatiseringar som föreslås förutsätts ske även om en del landsting är ointresserade av en sådan utveckling. I det avseendet är det svårt att se att propositionen är i linje med den kommunala självbestämmanderätten.
Valfrihet för den enskilda ska enligt förslaget till nationell handlingsplan tillfredsställas genom marknadskrafter och sjukvård som drivs utifrån vinstintresse. Men den enskildas behov av valfrihet brukar i regel snarare handla om det "lilla livet" - vem den enskilda patienten vill ha som läkare och sjuksköterska, god information om vilka behandlingsmöjligheter som finns osv.
Om man konstaterar att primärvårdens stora utmaning och uppgift är att möta de sämst ställdas behov av hälso- och sjukvård är det oroande att dessa ska lämnas ut till vinstinriktade bolag. Marknaden har aldrig visat något stort intresse för dem som inte förväntas bli lönsamma, t.ex. äldre, psykiskt funktionshindrade, hemlösa och handikappade.
Risken är stor att utvecklingen går mot att de stora försäkringsbolagen ställer sig bakom vårdbolagen och ger möjlighet för enskilda och företag att köpa sjukvårdsförsäkringar som ger garanterad förtur. Dessa patientgrupper kommer då att bli en eftertraktad kategori på bekostnad av de långtidssjuka och resurskrävande patienterna.
En annan betydelsefull aspekt är risken för att förtroendet mellan läkare- patient och sjuksköterska-patient utarmas om misstanke om vinstintresse kan ligga till grund för valet av behandling. Mänskligt handlande och förtroendefull kommunikation byggs av ömsesidiga och oegennyttiga relationer.
Det går inte heller att frångå att vårdpersonalen har ett informationsövertag över patienten och i strikt mening är det inte patienten (konsumenten) utan läkaren (producenten) som bestämmer vilken vård som ska utföras.
Visionen av att privatisering och konkurrensutsättning ska leda till mångfald har inom äldreomsorgen visat sig innehålla många fallgropar. Inom äldreomsorgen har konkurrensutsättningen snarare bidragit till monopolisering. Regelverket är dessutom utformat så i dag att det endast blir de stora entreprenörerna som kommer att kunna etablera sig.
De samverkansproblem som Vänsterpartiet sedan flera år uppmärksammat kommer inte att bli lättare att lösa med en ökad privatisering av vården. Det är en rad utsatta grupper som redan i dag far illa p.g.a. samarbetsproblem, t.ex. psykiskt funktionshindrade och människor med både beroendeproblematik och psykisk ohälsa, patienter med s.k. dubbeldiagnos.
Hälso- och sjukvårdspolitik ska drivas långsiktigt utifrån befolkningens behov för att den ska kunna betraktas som effektiv. Vid utförsäljning tappar man det demokratiska inflytandet och möjligheten att anpassa utbud efter behov. En marknadsstyrd sjukvård leder troligen inte heller till en god ekonomi för samhället eftersom de privata företagens intresse inte är att se till samhällets kostnader utan till verksamhetens lönsamhet. De vinster som börsnoterade vårdföretag aggregerar går inte till fortsatt utveckling av vården eller satsningar på eftersatta områden och grupper. Det är aktieägarna i vårdföretagen som gör vinster på allmänna skattemedel.
De strukturella problem som finns inom sjukvården kan och bör lösas inom den offentliga sektorn. Det är fullt möjligt att redan i dag ge patienterna och personalen större inflytande, ansvar och medbestämmande genom att delegera och skapa korta beslutsvägar. Dessutom krävs att de kvinnor som i dag arbetar inom sjukvården ges möjlighet att utveckla sina idéer så att den kompetens som finns tas till vara. Med ständiga organisationsförändringar och osäkerhet i anställningssituationen hämmas snarare utvecklingen än stimuleras.
8 Vänsterpartiet anser
Vänsterpartiet anser att en modern och framåtsträvande hälso- och sjukvård ska omfatta alla, oavsett kön och klass. Hälso- och sjukvården ska vara offentligt finansierad och i huvudsak bedrivas i offentlig regi. Den enskilda patientens medinflytande måste stärkas genom möjligheter till information bl.a. om vilka alternativa behandlingsmetoder som finns och att bedömningar och insatser genomförs i dialog och med hänsyn till patientens totala situation.
Vänsterpartiet anser att primärvården ska ha en central roll i hälso- och sjukvården med inriktning på teamarbete där den samlade kompetensen tas till vara. Det är viktigt med förstärkning av allmänläkare och möjlighet till fortsatt kompetensutveckling men också med förstärkning av specialistkompetens till primärvården. I vissa fall bör den primära läkarkontakten vara en specialist t.ex. inom områdena geriatrik, psykiatri, pediatrik, gynekologi och i vissa fall ortopedi.
Vänsterpartiet anser att en satsning och utveckling av primärvården är att satsa på alla yrkeskategorier och stärka även omvårdnadsforskningen och inte bara den medicinska forskningen. Det skulle leda till att fler yrkesgrupper skulle kunna delta i utvecklingsarbete och dessutom gagna helhetssynen på patienten.
Vänsterpartiet föreslår vidare att satsningen på utvecklingen av telemedicin fortsätter som ett sätt att öka tillgängligheten och minska skillnader i resurser mellan olika geografiska områden. Telemedicin kan möjliggöra snabbare specialistbedömningar och möjliggöra ökad spridning av ny forskning och nya behandlingsmetoder.
Vänsterpartiet anser även att primärvården ska ha en central roll i en offensiv satsning på folkhälsoarbete med målet att utjämna skillnader i hälsa mellan sociala grupper och kön.
Sammanfattningsvis kan Vänsterpartiet konstatera att den nationella handlingsplanen saknar vägledning mot en utveckling av hälso- och sjukvården. För att vara en nationell handlingsplan är den långt ifrån heltäckande. De förslag som lagts fram i handlingsplanen innebär alltför mycket konserverande av traditionella system och bakåtsträvande. Förslaget bygger på en stiliserad syn på läkaren som ständigt tillgänglig och allvetande.
Stockholm den 22 september 2000
Ingrid Burman (v)
Ulla Hoffmann (v)
Lena Olsson (v)
Rolf Olsson (v)
Yvonne Oscarsson (v)
Sven-Erik Sjöstrand (v)
Claes Stockhaus (v)
Carlinge Wisberg (v)
Alice Åström (v)
Yrkanden (23)
- 1Riksdagen avslår regeringens proposition 1999/2000:149.
- Behandlas i
- 1Riksdagen avslår regeringens proposition 1999/2000:149.
- Behandlas i
- Utskottets förslag
- avslag
- Kammarens beslut
- =utskottet
- 2Riksdagen avslår - om yrkande 1 avslås - vad regeringen föreslår om inriktning och åtgärder för att utveckla landstingens primärvård.
- Behandlas i
- Utskottets förslag
- avslag
- Kammarens beslut
- =utskottet
- 2Riksdagen avslår om yrkande 1 avslås vad regeringen föreslår om inriktning och åtgärder för att utveckla landstingens primärvård.
- Behandlas i
- 2Riksdagen avslår - om yrkande 1 avslås - vad regeringen föreslår om inriktning och åtgärder för att utveckla landstingens primärvård.
- Behandlas i
- 3Riksdagen avslår om yrkande 1 avslås vad regeringen föreslår om inriktning och åtgärder för att öka mångfalden av vårdgivare inom vården och omsorgen.
- Behandlas i
- 3Riksdagen avslår - om yrkande 1 avslås - vad regeringen föreslår om inriktning och åtgärder för att öka mångfalden av vårdgivare inom vården och omsorgen.
- Behandlas i
- 3Riksdagen avslår - om yrkande 1 avslås - vad regeringen föreslår om inriktning och åtgärder för att öka mångfalden av vårdgivare inom vården och omsorgen.
- Behandlas i
- Utskottets förslag
- avslag
- Kammarens beslut
- =utskottet
- 4Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening - om yrkande 1 avslås - vad i motionen anförs om tillförande av specialistkompetens till primärvården.
- Behandlas i
- Utskottets förslag
- avslag
- Kammarens beslut
- =utskottet
- 4Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening om yrkande 1 avslås vad i motionen anförts om tillförande av specialistkompetens till primärvården.
- Behandlas i
- 4Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening - om yrkande 1 avslås - vad i motionen anförs om tillförande av specialistkompetens till primärvården.
- Behandlas i
- 5Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening om yrkande 1 avslås vad i motionen anförts om inriktning mot teamarbete i primärvården.
- Behandlas i
- 5Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening - om yrkande 1 avslås - vad i motionen anförs om inriktning mot teamarbete i primärvården.
- Behandlas i
- 5Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening - om yrkande 1 avslås - vad i motionen anförs om inriktning mot teamarbete i primärvården.
- Behandlas i
- Utskottets förslag
- avslag
- Kammarens beslut
- =utskottet
- 6Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening - om yrkande 1 avslås - vad i motionen anförs om utökat antal läkartimmar och fast läkarkontakt för äldre.
- Behandlas i
- Utskottets förslag
- avslag
- Kammarens beslut
- =utskottet
- 6Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening om yrkande 1 avslås vad i motionen anförts om utökat antal läkartimmar och fast läkarkontakt för äldre.
- Behandlas i
- 6Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening - om yrkande 1 avslås - vad i motionen anförs om utökat antal läkartimmar och fast läkarkontakt för äldre.
- Behandlas i
- 7Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening om yrkande 1 avslås vad i motion anförts om behovet av ökad satsning på forskning inom omvårdnad och rehabilitering i kombination med ökad medicinsk kompetens.
- Behandlas i
- 7Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening - om yrkande 1 avslås - vad i motionen anförs om behovet av ökad satsning på forskning inom omvårdnad och rehabilitering i kombination med ökad medicinsk kompetens.
- Behandlas i
- 7Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening - om yrkande 1 avslås - vad i motionen anförs om behovet av ökad satsning på forskning inom omvårdnad och rehabilitering i kombination med ökad medicinsk kompetens.
- Behandlas i
- Utskottets förslag
- avslag
- Kammarens beslut
- =utskottet
- 8Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening - om yrkande 1 avslås - vad i motionen anförs om att primärvården skall ha en central roll i en offensiv satsning på folkhälsoarbete med målet att utjämna skillnader i hälsa mellan sociala grupper och kön.
- Behandlas i
- Utskottets förslag
- avslag
- Kammarens beslut
- =utskottet
- 8Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening om yrkande 1 avslås vad i motionen anförts om att primärvården ska ha en central roll i en offensiv satsning på folkhälsoarbete med målet att utjämna skillnader i hälsa mellan sociala grupper och kön.
- Behandlas i
- 8Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening - om yrkande 1 avslås - vad i motionen anförs om att primärvården skall ha en central roll i en offensiv satsning på folkhälsoarbete med målet att utjämna skillnader i hälsa mellan sociala grupper och kön.
- Behandlas i
Motioner
Motioner är förslag som riksdagens ledamöter har lämnat till riksdagen.