med anledning av skr. 1996/97:51 Vissa frågor om den kommunala ekonomin
Motion 1996/97:Fi28 av Anne Wibble m.fl. (fp)
Ärendet är avslutat
- Motionskategori
- -
- Motionsgrund
- Regeringsskrivelse 1996/97:51
- Tilldelat
- Finansutskottet
Händelser
- Inlämning
- 1996-11-08
- Bordläggning
- 1996-11-18
- Hänvisning
- 1996-11-19
Motioner
Motioner är förslag som riksdagens ledamöter har lämnat till riksdagen.
Regeringen meddelar i skrivelsen att den genom att upphäva en förordning och överpröva ett myndighetsbeslut av Riksrevisionsverket, åtminstone tillfälligt, kunnat tillföra kommunsektorn 2,6 miljarder kronor. Vi kommenterar i denna motion detta förfaringssätt och framför vissa kompletterande förslag. I skrivelsen meddelas vidare att det anslag på 0,4 miljarder kronor som i budgeten reserverats för särskilda kommunala ändamål nu ska fördelas enligt vissa fastställda principer. Vi kommenterar även den delen.
För den som mera utförligt vill ta del av våra synpunkter på kommunernas ekonomiska läge vill vi hänvisa till texten i avsnittet 9, Den kommunala sektorn, i vår motion Den ekonomiska politiken och budgetregleringen från oktober i år (1996/97:K531). Vi avstår här från att upprepa vissa yrkanden som väckts i samma motion. Vi vill i detta sammanhang endast kortfattat ange vår syn på det ekonomiska läget i kommunerna.
Kommunerna och välfärden
Sveriges kommuner och landsting har i flera års tid skurit ner sina verksamheter. I många fall har det inneburit mycket kännbara förändringar. Även om besparingarna i en del fall kunnat hanteras utan alltför stora kvalitetssänkningar, vore det fel att blunda för att sparpolitiken ibland fått smärtsamma konsekvenser. Vårdköerna växer. Klasserna blir större. Handikappade får mindre stöd. Segregationen i vissa förorter tilltar.
Men hur angelägna vi liberaler än är om vård, omsorg och utbildning, måste också vi acceptera att åtskilliga av dessa förändringar varit ofrånkom- liga. Alternativet, att fortsätta att låna till offentlig konsumtion, hade lett till ännu värre konsekvenser. En politik som inte tog itu med budgetunderskotten i stat, kommun och landsting hade lett till högre räntor. Det hade i sin tur inneburit sämre förutsättningar för växt i den svenska ekonomin. Det hade permanentat strukturproblemen, och skapat ännu högre arbetslöshet.
Vi har i en rad motioner och rapporter under årens lopp diskuterat och haft förslag om kommunernas resursfrågor. Vi har pekat på att kommunernas resurser för angelägna ändamål inte bara påverkas av nivån på statsbidragen utan också av tre andra nyckelfaktorer: privatsektor-expansion, produktivi- tetsökning och prioritering.
Det är nödvändigt att i alla sammanhang där välfärdens resurser diskuteras påminna om betydelsen av en expansion av den privata sektorn. Det är en bara en växande privat sektor som kan bära upp en offentlig sektor av den storlek vi vill ha. Varje försök att skapa en motsättning mellan blomstrande företag och välfärdssektorn måste avvisas. Sverige behöver både företag och dagis. Så länge arbetslösheten består kommer alltför mycket skatteinkomster att gå åt för a-kassa, AMS-insatser, socialbidrag m.m. och minska möjlig- heterna till bra vård och omsorg.
Vi har också lagt en rad förslag som gör det möjligt att utnyttja kommunala resurser bättre. Det allra viktigaste är ju varken anslagsbeloppets storlek eller effekterna för personalen utan servicen till medborgarna. Ibland kan faktiskt servicen bli bättre genom andra metoder än högre anslag - vi har anfört mängder av exempel som bevisar det. Att öka produktiviteten genom konkurrensutsättning och nya driftformer skulle betyda mycket mer än de flesta tycks tro för att minska de negativa konsekvenserna av besparingarna.
Slutligen är prioritering ett nyckelbegrepp. Om kommunerna slutade med vidlyftiga bolagsaffärer och annat som ligger långt ifrån kärnområdena utbildning, vård och omsorg skulle det också betyda mycket för de allra viktigaste verksamheterna.
Men i ett läge där situationen i kommunerna blir alltmer akut går det natur- ligtvis inte att gå förbi frågan om resurstillskott från staten. I takt med att massarbetslösheten permanentats har läget i kommunerna förvärrats. Redan i somras slog folkpartiledaren Maria Leissner i ett tal fast att vårdsektorn måste tillföras extra statliga resurser. Hon föreslog då ett riktat statligt stimulansbidrag till äldreboende. Hon påminde också om vårt förslag att tillföra vården resurser från försäkringskassorna, så att de samlade resurserna utnyttjas bättre.
Tveksam metod att hantera viktigt problem
Vi instämmer följaktligen i att läget i kommunerna utvecklats dithän att ett resurstillskott är nödvändigt. Våra yrkanden om detta behandlas just nu i riksdagen. Vi har också, redan i våras, föreslagit att de medel regeringen reserverat i något slags "kommunakut" skulle fördelas till de mest behövande kommunerna.
Vi avvisar inte den åtgärd som regeringen vidtagit med statsbidragsberäk- ningen, eftersom syftet - att mildra de värsta effekterna av kommunala ned- dragningar - är angeläget. Vi vill ändå inför framtiden anföra allvarliga principiella betänkligheter mot den metod som valts.
Den rätta metoden hade enligt vår mening varit att göra som vi gör, näm- ligen tillföra kommunsektorn resurser genom att spara på andra statsutgifter. Socialdemokraterna påstår sig ha gått till val på att vård och utbildning är viktigare än transfereringar. Det är exakt det vi lever upp till genom att föreslå t ex neddragningar av bostadssubventionerna för att frigöra pengar till den verksamhet där behoven är allra störst, nämligen vården av våra äldsta.
Det som nu sker är det motsatta mot det Socialdemokraterna sa före valet: bostadssubventionerna utökas (nya s k ROT-satsningar) och ersättnings- nivåerna höjs samtidigt som neddragningarna i kommunerna fortsätter. Socialminister Margot Wallströms tal om att vården måste prioriteras klingar därför falskt. Hon medverkar i praktiken till den omvända politiken.
Men den enda metod som regeringen orkade med var ett slags kreativ bokföring.
De institutionella formerna för hanteringen av statsbidragen till kommuner- na är fastställda. Det är ingen tillfällighet att ett statligt ämbetsverk - och inte regeringskansliet - givits uppgiften att räkna ut vilka summor som ska betalas ut till kommunerna. Att uppgiften givits till en från den politiska nivån oberoende myndighet gör det svårare att utöva politiska påtryckningar i själva beräkningsfasen. Alla tjänar självfallet i längden på att det tekniska beslutsunderlaget inte är färgat av politiska hänsyn.
Att regeringen nu beslutat att dels upphäva den förordning (1992:1592) som reglerar att RRV skall meddela uppräkningsfaktorn, dels upphäva RRV:s beslut innebär en försvagning av det institutionella systemet på detta område. Det kommer i framtiden att bli svårt att avvisa kommunala krav på att regeringen ska gripa in och göra en mera optimistisk bedömning av ekono- mins utveckling.
Vi har redan framhållit att tillväxt är det viktigaste sättet att klara välfärden. Det regeringen nu gör är att säga att det blir högre tillväxt så att en något större del av den kommunala välfärden kan klaras. Har regeringen rätt är det naturligtvis mycket bra. Men det förtjänar påpekas att regeringens tillväxtprognos är mer optimistisk än nästan alla andra bedömares.
Står DN Debatt över lagen?
Överprövning av ett myndighetsbeslut är emellertid inte den enda statsrättsliga innovationen i detta ärende. I en debattartikel i Dagens Nyheter den 1 november 1996 använder finansminister Erik Åsbrink (s) och riksdagsman Per-Ola Eriksson (c) formuleringar som är mycket egendomliga. Författarna själva synes mena att orden ska ha offentligrättslig verkan. De skriver:
Vi vill göra klart att kommuner och landsting får behålla pengarna, eftersom det funnits en oro över att det kan bli aktuellt med en återbetalning 1999. Vi tror att risken för detta är mycket liten men vill ändå utfärda ett återbetalningsskydd på upp till 2,6 miljarder kronor. Om det vid den slutliga avräkningen som sker 1999 mot förmodan skulle visa sig att kommuner och landsting blir återbetalningsskyldiga till följd av den extra uppräkning som nu har beslutats, så kommer de att kompenseras av staten med motsvarande belopp upp till 2,6 miljarder kronor.
Kan två personer i en tidningsartikel utlova en statsutgift 1999 på 2,6 miljarder kronor? Vilken rättslig verkan har ett sådant uttalande? De båda representerar partier som enligt opinionsmätningarna stöds av ca 35 % av svenska folket.
I ett läge där tillväxten blir sämre än regeringen räknar med kommer kommunerna att bli återbetalningsskyldiga. Men i det läget kommer också statens finanser att vara sämre. Det är ett långtgående ställningstagande att binda sig för statsutgifter på 2,6 miljarder kronor utan finansiering.
Det Åsbrink och Eriksson i praktiken talar för är en ändring av systemet med statsbidrag till kommunerna. Rimligen borde dessa förändringar genomföras i lagstiftningen, så att "återbetalningsskyddets" rättsliga ställning blir klarlagd.
Våra förslag
Vi anser att regeringen bör införa en ny förordning, med samma innebörd som den nyss upphävda, eftersom ordningen bör vara den att RRV fastställer uppräkningsfaktorn _ inte regeringen.
Vi godtar regeringens fördelning av de 400 miljoner kronorna i den s k kommun-akuten även om den något skiljer sig från vårt förslag, som utgår från det gällande fördelningssystemet.
Vi bedömer att det finns behov av ett mera permanent stöd till vårdsektorn, varför vi vidhåller våra förslag om ett statsbidrag till äldreboende och en överföring av medel från försäkringskassorna till landstingen.
Vi anser också att regeringen måste klarlägga vilken rättslig innebörd löften som ges i en debattartikel 1996 har tre år senare. Om det visar sig att kommunerna blir återbetalningsskyldiga 1999, hur ser då de legala förutsätt- ningarna ut för det så kallade återbetalningsskyddet?
Hemställan
Hemställan
Med hänvisning till det anförda hemställs
1. att riksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av en ny förordning med samma innebörd som den nyss upphävda (1992:1592),
2. att riksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om fördelningen av de 400 miljoner kronorna,
3. att riksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om statsbidrag till äldreboende och en överföring av medel från försäkringskassorna till landstingen,
4. att riksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om de legala förutsättningarna för det s.k. återbetalningsskyddet.
Stockholm den 8 november 1996
Anne Wibble (fp)
Karin Pilsäter (fp) Lars Leijonborg (fp)
Gotab, Stockholm 1996
Yrkanden (8)
- 1att riksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av en ny förordning med samma innebörd som den nyss upphävda (1992:1592)
- Behandlas i
- Utskottets förslag
- avslag
- Kammarens beslut
- = utskottet
- 1att riksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av en ny förordning med samma innebörd som den nyss upphävda (1992:1592)
- Behandlas i
- 2att riksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om fördelningen av de 400 miljoner kronorna
- Behandlas i
- 2att riksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om fördelningen av de 400 miljoner kronorna
- Behandlas i
- Utskottets förslag
- avslag
- Kammarens beslut
- = utskottet
- 3att riksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om statsbidrag till äldreboende och en överföring av medel från försäkringskassorna till landstingen
- Behandlas i
- Utskottets förslag
- avslag
- Kammarens beslut
- = utskottet
- 3att riksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om statsbidrag till äldreboende och en överföring av medel från försäkringskassorna till landstingen
- Behandlas i
- 4att riksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om de legala förutsättningarna för det s.k. återbetalningsskyddet.
- Behandlas i
- 4att riksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om de legala förutsättningarna för det s.k. återbetalningsskyddet.
- Behandlas i
- Utskottets förslag
- avslag
- Kammarens beslut
- = utskottet
Intressenter
Motioner
Motioner är förslag som riksdagens ledamöter har lämnat till riksdagen.