Rättegångskostnaderna vid domstolarna
Motion 2000/01:Ju821 av Lennart Hedquist (m)
Ärendet är avslutat
- Motionskategori
- Fristående motion
- Tilldelat
- Justitieutskottet
Händelser
- Inlämning
- 2000-10-05
- Granskning
- 2000-10-11
- Hänvisning
- 2000-10-11
- Bordläggning
- 2000-10-11
Motioner
Motioner är förslag som riksdagens ledamöter har lämnat till riksdagen.
Förslag till riksdagsbeslut
Riksdagen beslutar om ändring av sättet att bestämma rättegångskostnad vid domstolarna i enlighet med av utskottet framlagt lagförslag med anledning av motionen. Motiv för mitt förslag
Nyligen har en debatt förekommit i media med anledning av hur advokaterna i samband med mordbrandsrättegången i Göteborg framlagt sina anspråk på arvoden i form av handskrivna lappar utan specifikation. Kritikerna förefaller emellertid inte ha känt till att rättegångsbalken föreskriver att dessa räkningar måste läggas fram just omedelbart vid rättegångens slut. Annars går rätten till ersättning förlorad.
Vidare förväntas, när det gäller mål med två motstående parter, advokaterna genast meddela sin inställning till motpartens yrkande. Deras uppdragsgivare bereds alltså normalt inte någon möjlighet att ta ställning till detta.
Vid tvistemål är det ju två parter som tror att de skall vinna, och båda lägger då genom sina ombud fram var sitt anspråk på ersättning för rättegångskostnad. Normalt vinner bara den ene, och den andres anspråk på ersättning för rättegångskostnad är alltså totalt fåfängligt.
Mitt förslag går ut på att rätten i stället i sin dom skall fastställa vem som skall betala rättegångskostnad - eller för den delen att parterna skall bära vardera sina egna kostnader, något som inte är ovanligt. Först därefter, alltså efter det själva rättegången avslutats, skall då den part som tilldömts rättegångskostnader lägga fram sin räkning. Helt naturligt skall den andre, förloraren, inte lägga ned arbete på att göra en kostnadsräkning. Förloraren får då däremot tillfälle att yttra sig över den vinnande motpartens kostnadsräkning, som rätten därefter får pröva i ett särskilt beslut.
Det förtjänar nämnas att det jag föreslår överensstämmer med vad som gäller i Tyskland, med undantag av att man i Tyskland har en särskild tjänsteman i rätten, som prövar kostnadsräkningen, vars beslut sedan kan överklagas till samma domstol som dömt i huvudsaken.
En första fördel med mitt förslag är att rättegångsombuden (advokaterna) ges tillfälle, att utan krav på den sorts omedelbarhet som måste tillåta dålig exakthet, ge in tillförlitliga och specificerade räkningar över egen kostnad och, såvitt avser civilmål, partens eventuella kostnad för arbete och tidsspillan, vilka därmed blir specificerade och kan kontrolleras.
En andra fördel är att den förlorande parten över huvud taget inte besväras med att alldeles onödigtvis lägga ned arbete på att beräkna en kostnad och utfärda en kostnadsräkning som inte skall betalas av någon annan än just den förlorande parten. Lika onödigt är givetvis att den som det visar sig vinnande parten haft att yttra sig över skäligheten av denna kostnadsräkning.
Mitt förslag innebär att bl.a. Rättegångsbalken (RB) 18:14 och 31:9, som föreskriver att anspråk i kronor och ören skall framläggas vid rättegångens slut, måste ändras.
Mitt förslag kan inte innebära någon nämnvärt ökad administrativ kostnad för staten men eliminerar något som av allmänheten med rätt eller orätt uppfattats som störande och oskäligt. Med hänsyn till att det för närvarande är sällsynt att tvister uppstår beträffande skäligheten av yrkade rättegångskostnader finns ej heller någon anledning att tro att mitt förslag skulle föranleda något större merarbete för våra domstolar. Däremot torde risken avsevärt minska att oskäliga belopp framläggs eller fastställs med hänsyn till att det blir såväl krav på specifikation som tid att specificera räkningen.
Förslaget innebär dessutom en minskad pålaga totalt för parter som uppträder inför våra domstolar.
Jag föreslår med hänvisning till det anförda att riksdagen beslutar om sådana ändringar i rättegångsbalken
- att beloppsyrkande om rättegångskostnad ej framläggs före handläggningens avslutande utan uppskjuts till dess rätten samtidigt med dom i huvudsaken fastställt skyldighet att erlägga ersättning för rättegångskostnad och
- att räkning för rättegångskostnad först därefter behöver framläggas för prövning av den som tilldömts rätten till sådan ersättning, möjliggörande en skälig specificering och en möjlig prövning och eventuell invändning av den enligt tidigare dom betalningsskyldige, som kan vara en privat part eller vid vissa typer av mål ofta de facto statsverket.
Det får ankomma på det berörda utskottet att framlägga erforderlig lagtext.
Stockholm den 5 oktober 2000
Lennart Hedquist (m)
Yrkanden (2)
- 1Riksdagen beslutar om ändring av sättet att bestämma rättegångskostnad vid domstolarna i enlighet med av utskottet framlagt lagförslag med anledning av motionen.
- Behandlas i
- Kammarens beslut
- =utskottet
- 1Riksdagen beslutar om ändring av sättet att bestämma rättegångskostnad vid domstolarna i enlighet med av utskottet framlagt lagförslag med anledning av motionen.
- Behandlas i
Intressenter
Motioner
Motioner är förslag som riksdagens ledamöter har lämnat till riksdagen.