Rekonstruktion och sanering av företag
Motion 1994/95:L309 av Bengt Harding Olson m.fl. (fp, c, m)
Ärendet är avslutat
- Motionskategori
- -
- Motionsgrund
- Tilldelat
- Lagutskottet
Händelser
- Inlämning
- 1995-01-25
- Bordläggning
- 1995-02-07
- Hänvisning
- 1995-02-08
Motioner
Motioner är förslag som riksdagens ledamöter har lämnat till riksdagen.
Under 1980-talet gick i genomsnitt 5 000 företag i konkurs varje år. Motsvarande för 1992 var 21 219 företag. En stor del av förklaringen till detta kan härledas till den lågkonjunktur och finanskris som drabbade Sverige under början av 1990-talet. Under det senaste året har lyckligtvis antalet konkurser sjunkit. Fortfarande har vi dock en nivå som ligger tre gånger över det normala under 1980-talet.
I samband med den dramatiska ökningen av antalet konkurser har reglerna för konkurs och ackord ifrågasatts, inte minst mot bakgrund av att antalet ackord legat kvar på en blygsam nivå. Konkursinstitutet har använts för att ''rekonstruera'' företag i kris vilket lett till stora förluster för de oprioriterade borgenärerna. Under åren 1990--1993 uppgick leverantörsförlusterna till 60 miljarder kronor. För att undvika en liknande utveckling i framtiden bör reglerna om konkurs och ackord reformeras och leverantörernas ställning stärkas.
Moderniserad företagsrehabilitering
De senaste årens utveckling visar att nuvarande system för företagsrekonstruktion (ackordslagen) inte fungerar tillfredsställande. Trots den dramatiska ökningen av antalet konkurser har antalet ackord legat kvar på en mycket blygsam nivå. En av anledningarna till detta är uppbyggnaden av lagstiftningen och framför allt förmånsrättslagen. Eftersom borgenärer med förmånsrätt förväntas få full utdelning innan ackord kan bli aktuellt är utsikterna för ackord i de flesta fall små. Incitamenten för dessa borgenärer är inte tillräckligt starka för att föredra ackord framför konkurs. Ett problem med såväl nuvarande lagstiftning som den av Insolvensutredningen föreslagna rekonstruktionslagen (SOU 1992:113) är att förfarandet tar lång tid och är kostsamt för både gäldenärsföretaget och borgenärerna. Detta understryks av Insolvensutredningen som uppskattar att det nya rekonstruktionsförfarandet kommer att gälla cirka 500 företag per år och företrädesvis röra medelstora och större företag och tydligen knappast några av de mindre företagen.
I en fungerande marknadsekonomi krävs naturligtvis adekvata former för avveckling av icke fungerande företag. Utomlands finns flera olika sådana former, varav ''Chapter 11'' är en amerikansk modell. I Sverige har vi i princip endast en tillämpad avvecklingsform, nämligen konkurs.
Vi behöver nya avvecklingsmodeller som alternativ till konkurs med största möjliga konkurrensneutralitet till fungerande företag. Remissutfallet över Insolvensutredningens förslag blev blandat och kritik framfördes bl.a. mot att förslaget var tandlöst och stelbent och inte beaktade de små företagens speciella situation. Riksdagens lagutskott har nu av regeringen begärt förslag som bygger inte bara på utredningsförslaget utan på allt som hittills framkommit. I justitiedepartementet arbetar man förhoppningsvis för fullt med frågan.
Ett effektivt rekonstruktionssystem kan förhindra att i grunden livsdugliga företag tvingas i konkurs. Reglerna om företagsrekonstruktion påverkar de mindre företagen på två sätt. Dels i deras egenskap av borgenärer, med oprioriterade fordringar och små möjligheter till utdelning i konkurs. Dels när de mindre företagen hamnar i kris och intar rollen som gäldenär, med låg soliditet och små möjligheter att snabbt anpassa kostnaderna, t.ex. personalkostnaderna. Sammantaget leder detta till att relativt små kreditförluster tvingar den egna verksamheten i konkurs, s.k. dominokonkurser.
En fungerande företagsrehabiliterings rättsliga reglering skall kännetecknas av att borgenärskollektivet ges en central maktställning. Regleringen bör följa tre grundläggande allmänna riktlinjer. Regelsystemet bör ges en flexibel utformning som ger stor frihet att välja rätt form för företagets rehabilitering och även möjliggör en stegvis tillämpning från helt frivilliga till direkt domstolsstyrda förfaranden. Dessutom är det nödvändigt med ett snabbt förfarande och en kostnadseffektiv procedur.
Två rehabiliteringsalternativ
Mot denna bakgrund bör en ny lagstiftning utformas med två alternativ, nämligen företagsrekonstruktion eller företagssanering.
Företagsrekonstruktion är beteckningen på de åtgärder som behövs för en omfattande företagsförändring. En sådan rekonstruktion kan genomföras i varierande utformning och bör i första hand ske i utomjudiciella former. Det kan ske med eller utan administrator, med olika inriktning och planering, med eller utan förändring av verksamhet samt med eller utan förändring av rättigheter. I samtliga fall bör strävan vara att utnyttja enklast möjliga nivå. I första hand skall beslutsreglerna bygga på enighet eftersom man i annat fall hamnar i ett inomjudiciellt förfarande. Förfarandet skall stå under effektiv tillsyn och klagomål skall kunna riktas till domstol. Ett inomjudiciellt förfarande överensstämmer med ett utomjudiciellt med den viktiga skillnaden att domstolen är inkopplad från början eller senare och därefter tills rekonstruktionen är slutförd. Typfallen är naturligtvis att oenighet har uppstått mellan de berörda parterna, varvid domstolen får avgöra tvisten.
Företagssanering bör användas i de fall ett företag har ''enklare'' ekonomiska problem främst hänförande sig till skuldbelastningen. Sådan rehabilitering är ett utomjudiciellt förfarande och bygger på en frivillig skuldsaneringsplan med en ansvarig rekonstruktör under tillsyn av domstol eller annan lämplig instans. Vid tvist kan dock företagssaneringen bli ett inomjudiciellt förfarande som kan innefatta domstolsbeslut.
För övrigt bör den egentliga rehabiliteringsregleringen kompletteras med regler som främjar målet att uppnå ekonomisk rehabilitering av fler företag än för närvarande. Så kan ske genom att fastlägga en grundrutin innebärande att man först alltid ska pröva företagsrehabilitering i någon form och endast i sista hand tillgripa konkurs.
Rättvisare förmånsrättsordning
Förmånsrättslagen är ett instrument för lagstiftaren att utifrån samhällspolitisk hänsyn fördela tillgångarna vid konkurs. Dessutom har den betydelse vid ackord på det viset att borgenärer med förmånsrätt förväntas få full utdelning innan ackord blir akuellt. Ett effektivt rekonstruktionssystem förutsätter därför en förändring i förmånsrättslagen, så att samtliga borgenärer får tillräckligt starka incitament för rekonstruktion i stället för konkurs.
Vid utformningen av en ny förmånsrättslag bör målsättningen vara att begränsa antalet förmånsrätter. Detta skulle leda till att incitamenten hos de inblandade borgenärerna att följa upp och ingripa i utvecklingen hos företag i kris ökar. I detta sammanhang kan det system som nyligen införts i Finland tjäna som exempel. Det finländska systemet innebär en väsentlig begränsning av antalet förmånsrätter. De allmänna förmånsrätterna har slopats (med undantag av förmånsrätt för underhållsbidrag) och de särskilda förmånsrätterna har begränsats till att i princip endast omfatta förmånsrätt för företagsinteckning. Dessutom har förmånsrätten för företagsinteckning begränsats till att endast gälla för viss del av den intecknade egendomens värde. Förutom dessa förmånsrätter har samtliga övriga borgenärer lika rätt till utdelning.
För att ytterligare förstärka de mindre företagens ställning i konkurs bör det svaga skyddet för äganderättsförbehåll med återtaganderätt stärkas. Ett giltigt förbehåll innebär i dessa fall att säljaren kan få separationsrätt i konkursen och följaktligen får hämta tillbaka de levererade varorna. Härigenom stärks leverantörernas ställning och en stor del av den kapitalförstöring som en konkurs innebär kan undvikas.
Starkare företag
Att företag går i konkurs är i sig inget anmärkningsvärt. Ett naturligt inslag i en marknadsekonomi är att nya företag startas och gamla företag omvandlas eller avvecklas. Förutsättningarna för företagandet förändras med tiden och icke hållbara affärsidéer konkurreras ut till förmån för mer tidsenliga. I det perspektivet är konkurser en nödvändig åtgärd.
För de mindre företagen är emellertid det stora antalet konkurser ett allvarligt problem. Möjligheterna till utdelning i konkurs är begränsat. Vidare är marginalerna i företagen små varför en kreditförlust lätt kan få följdverkningar i form av nya konkurser. Dessutom har de mindre företagen ofta låg flexibilitet i ekonomiska krissituationer. Att snabbt anpassa kostnaderna till helt nya förutsättningar är svårt, vilket bl.a. sammanhänger med de alltför stela arbetsrättsliga reglerna. Samtidigt är andelen eget kapital lägre i dessa företag än i de större företagen.
Soliditeten i små och medelstora företag ligger sju--tio procentenheter lägre än i storföretagen. Historiskt har soliditeten sjunkit från att på 1950-talet ha legat på över 50 procent till dagens 25 procent. För att skapa starkare företag måste soliditeten höjas, inte minst i de mindre företagen. Såväl externt kapital som internt kapital behövs för att höja soliditeteten Detta kan ske genom att t.ex. tillåta en höjd avsättning till periodiseringsfonder och genom att införa ett riskkapitalavdrag.
Med högre soliditet i de mindre företagen blir dessa starkare och riskerna att hamna i en ekonomisk krissituation minskar. Därmed kan ''onödiga'' konkurssituationer undvikas.
Företagsrehabiliteringens mål
Företag i ekonomiska svårigheter måste åtgärdas i någon form. Ibland är avveckling genom konkurs rätt åtgärd men inte sällan tillgripes onödigtvis konkurs med åtföljande oacceptabel kapitalförstöring. I många fall bör man därför istället försöka med rehabilitering. Det gäller då att rädda ''problem''-företagets ''friska'' kärna och undvika kapitalförstöring och arbetslöshet.
Hemställan
Med hänvisning till det anförda hemställs
1. att riksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om moderniserad företagsrehabilitering,
2. att riksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om en reformerad förmånsrättsordning.
Stockholm den 24 januari 1995 Bengt Harding Olson (fp) Inga Berggren (m) Marianne Andersson (c) Kenth Skårvik (fp) Sten Svensson (m) Rune Backlund (c)
Yrkanden (4)
- 1att riksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om moderniserad företagsrehabilitering
- Behandlas i
- Utskottets förslag
- avslag
- Kammarens beslut
- = utskottet
- 1att riksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om moderniserad företagsrehabilitering
- Behandlas i
- 2att riksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om en reformerad förmånsrättsordning.
- Behandlas i
- 2att riksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om en reformerad förmånsrättsordning.
- Behandlas i
- Utskottets förslag
- avslag
- Kammarens beslut
- = utskottet
Motioner
Motioner är förslag som riksdagens ledamöter har lämnat till riksdagen.