Försvar och beredskap mot sårbarhet - budget förår 2003
Debatt om förslag 9 december 2002
Hoppa över anförandelistan
Anförandelista
- Hoppa till i videospelarenGunnar Hökmark (M)
- Hoppa till i videospelarenGunnar Hökmark (M)
- Hoppa till i videospelarenAllan Widman (Fp)
- Hoppa till i videospelarenErling Wälivaara (Kd)
- Hoppa till i videospelarenBerit Jóhannesson (V)
- Hoppa till i videospelarenGunnar Hökmark (M)
- Hoppa till i videospelarenBerit Jóhannesson (V)
- Hoppa till i videospelarenGunnar Hökmark (M)
- Hoppa till i videospelarenBerit Jóhannesson (V)
- Hoppa till i videospelarenLars Ångström (Mp)
- Hoppa till i videospelarenLars Ångström (Mp)
- Hoppa till i videospelarenGunnar Hökmark (M)
- Hoppa till i videospelarenLars Ångström (Mp)
- Hoppa till i videospelarenGunnar Hökmark (M)
- Hoppa till i videospelarenLars Ångström (Mp)
- Hoppa till i videospelarenErling Wälivaara (Kd)
- Hoppa till i videospelarenLars Ångström (Mp)
- Hoppa till i videospelarenErling Wälivaara (Kd)
- Hoppa till i videospelarenLars Ångström (Mp)
- Hoppa till i videospelarenAllan Widman (Fp)
- Hoppa till i videospelarenLars Ångström (Mp)
- Hoppa till i videospelarenAllan Widman (Fp)
- Hoppa till i videospelarenLars Ångström (Mp)
- Hoppa till i videospelarenTone Tingsgård (S)
- Hoppa till i videospelarenErling Wälivaara (Kd)
- Hoppa till i videospelarenTone Tingsgård (S)
- Hoppa till i videospelarenErling Wälivaara (Kd)
- Hoppa till i videospelarenTone Tingsgård (S)
- Hoppa till i videospelarenGunnar Hökmark (M)
- Hoppa till i videospelarenTone Tingsgård (S)
- Hoppa till i videospelarenGunnar Hökmark (M)
- Hoppa till i videospelarenTone Tingsgård (S)
- Hoppa till i videospelarenEskil Erlandsson (C)
- Hoppa till i videospelarenCarl-Axel Roslund (M)
Protokoll från debatten
Anföranden: 34
Anf. 1 Gunnar Hökmark (M)
Herr talman! Jag vill allra först säga att det är
glädjande att ha talmannen presiderande just vid
denna debatt och diskussion om försvarsutskottets
budgetanslag.
Herr talman! Vi har i detta betänkande från mode-
rat sida valt att lägga fram ett särskilt yttrande när det
gäller anslagsnivåerna av det enkla skälet att det för-
slag som vi har fört fram redan tidigare har fallit på
grund av det beslut som riksdagen har tagit med an-
ledning av finansutskottets betänkande om budgetra-
marna. Jag väljer därför också att yrka bifall till re-
servation 3 och inte till övriga moderata reservationer
av det skälet att vi anser att det är bra om vi kan un-
derlätta hanteringen vid de voteringar och rösträk-
ningar som sedan ska följa.
Herr talman! Vi har lagt fram våra förlag mot
bakgrund av att vi i dag ser en radikalt annorlunda
och ny värld växa fram. Det är en fascinerande för-
ändring som har skett med tanke på det som Natolän-
derna vid sitt toppmöte i Prag beslutade om, att in-
bjuda nya länder, bland annat de tre baltiska staterna,
till medlemskap i Nato. Det innebär att den del av vår
omvärld som till för drygt tio år sedan behärskades av
det som en gång hette Sovjetunionen och ingick i det
som en gång kallades Warszawapakten och som un-
der en tioårsperiod har varit något slags gråzon nu tar
det slutliga steget in i en annan säkerhetsordning.
Det är otvivelaktigt att detta stärker stabiliteten
och säkerheten i vår del av världen, och det har också,
som har konstaterats bland annat från Försvarsmak-
ten, inneburit att det i dag inte föreligger något rele-
vant invasionshot riktat just mot Sverige från denna
del av världen. Ryssland är inte det hot som det under
lång tid har varit gentemot Sverige och andra områ-
den i denna del av Europa. Men samtidigt träder ett
nytt mönster fram, och det är att den hotbild och de
olika typer av hot vi har präglas av att vi i dag lever i
en gemensam trygghet och en gemensam säkerhet
med andra länder. Det innebär också att de hot som
finns mot vår säkerhet och fred är hot som måste
mötas med gemensamma insatser.
Herr talman! Jag tror att det är ofrånkomligt att
den svenska försvarsdebatten och den svenska säker-
hetspolitiska debatten måste ta hänsyn till detta fak-
tum. Hoten mot säkerheten och tryggheten har inte
försvunnit med denna förändrade säkerhetsbild. Vår
situation har de facto blivit väsentligt bättre kring
Östersjön och i norra Europa, men samtidigt riktar sig
en komplex bild av gemensamma hot mot den ge-
mensamma tryggheten. Vi ser det i dag i en värld där
Sverige faktiskt har väpnade förband på olika platser
för att på det viset trygga den gemensamma freden
och säkerheten, och vi ser ett nätverk av en lång rad
olika gemensamma hot. Hoten har inte blivit färre.
Möjligtvis kan man säga att det är en mer komplex
och bredare bild av hot som svensk försvars- och
säkerhetspolitik måste kunna möta.
För mig leder detta till en slutsats, och det är att
det, om vi ska kunna trygga freden och säkerheten
genom gemensamma insatser, är naturligt att vi tar
steget över i en diskussion om hur Sverige på fullt
allvar ska kunna vara en del av dem som har inflytan-
de och bestämmer hur den gemensamma säkerhets-
strukturen ska se ut. Därför är det naturligt att vi
också i försvarspolitiken och säkerhetspolitiken dis-
kuterar de krav som ett framtida Natomedlemskap
måste ställa.
Herr talman! Om den svenska försvarspolitiken
ska kunna präglas av en förmåga att genomföra ge-
mensamma insatser måste vi ha förband som kan göra
detta. Vi måste ha förband som är tillgängliga för
detta samtidigt som vi måste kunna ställa upp med
och bidra med det som krävs för att ge säkerhet och
stabilitet åt vår del av världen. Det handlar om att
kunna vara ledande och om att kunna bidra med sta-
bilitet kring Östersjön, de norra delarna av Sverige
och de sydliga delarna liksom om att på olika sätt slå
vakt om det som är vårt lands olika ledningsstruktu-
rer.
Behovet av försvar och säkerhet har inte blivit
mindre. Det har snarare blivit mer mångfasetterat och
mer komplext, och det kommer även i framtiden att
ställa krav på en framsynt och stark försvarspolitik.
Herr talman! Detta präglar vår syn på anslagsni-
våer som vi har fört fram i motioner och som vi följer
upp i vårt särskilda yttrande. Vi vill att Sverige ska
kunna vara en stark och aktiv partner i säkerhetspoli-
tiken, och vi vill att Sverige ska kunna gå i täten för
att på olika sätt bidra till de gemensamma insatser
som krävs för att trygga freden.
Det finns olika saker som detta ställer krav på.
Läser man regeringens proposition finner man
genomgående att betyget blir "godtagbart" vid be-
dömningen av kvaliteten i de olika förbanden. Inte
någonstans står det att det är så pass bra att vi kan
känna oss nöjda med de insatser som görs i form av
utbildning och övningar. Jag skulle vilja säga, herr
talman, att det inte är godtagbart med "godtagbart". I
den värld vi lever i, där svensk trupp och svenska
förband är och kommer att befinna sig på olika upp-
drag som är oerhört krävande och riskabla, måste
kraven ställas mycket högre också på den grund-
läggande utbildningen.
I en värld där vi måste kunna se till att ha trupper
och förband som kan användas till olika gemensam-
ma insatser går det inte att hoppas på att vi någon
gång i framtiden ska kunna förbättra förbandens ma-
teriella sammansättning eller deras utbildning. Vi
måste ställa krav på deras utbildning, deras kapacitet
och deras förmåga. Det är ett krav som är oerhört
viktigt att ställa här i Sveriges riksdag, liksom av
regeringen och av Försvarsmaktens ledning. När vi
skickar ut människor på olika uppgifter måste vi
nämligen kunna säkerställa att de har de bästa möjliga
förutsättningarna att utföra uppdraget och också att
klara sig väl och komma tillbaka hem på det sätt som
rimligen måste vara vår utgångspunkt.
Detta är ett av skälen till att vi vill tillföra mer
pengar under anslaget för Försvarsmaktens organisa-
tion. Men, herr talman, när vi diskuterar försvarets
organisation måste vi också se till de olika uppgifter
som kommer att finnas. Sverige har ett behov av att
till gemensamma insatser kunna bidra med förband
där vi har en särskild specialitet, en särskild kompe-
tens. Vi har också ett behov av den grundläggande
förmågan att skydda oss mot den mångfald av olika
typer av väpnade angrepp som kan komma att riktas
mot oss. Det innebär att vi måste se till att ha en or-
ganisation som kan leva upp till detta.
Den försvarsekonomi vi har i dag leder både till
ofullständig utbildning och till en krympande organi-
sation. Vi kommer att se mer av detta om inga för-
ändringar genomförs.
Man kan möjligtvis säga att det går bra eftersom
hoten inte ser ut som de gjorde tidigare - Ryssland
finns inte med på samma sätt. Men då avhänder man
sig samtidigt Sveriges förmåga att delta i det interna-
tionella samfundets ansvarstagande för fred och sä-
kerhet liksom för skyddet av mänskliga fri- och rät-
tigheter och därmed i grunden en långsiktig utveck-
ling för en fredlig samvaro mellan världens länder.
Man kan göra det i tron att andra kommer att lösa
uppgifterna. I längden kommer ett sådant förhåll-
ningssätt att undergräva det som är vår egen trygghet
och säkerhet. Sverige är ett av de länder som kommit
att ta allra störst ansvar för det misslyckande som
skedde i början på 90-talet i fråga om Europas insat-
ser på Balkan och som visat sig i en mångfald av
tragiska flyktingöden. Det kommer alltid att beröra
oss. Hot kommer alltid att beröra oss. Vi har ett an-
svar för att se till att vi kan gå i täten för ett interna-
tionellt ansvarstagande när det behövs.
Herr talman! Detta leder mig till ytterligare en
sak: Vi måste se till att Försvarsmaktens anslag och
sättet att definiera utgifter inte leder till att dess orga-
nisation urholkas när vi använder det svenska försva-
ret för att bidra till fred i olika delar i världen. I dag
fungerar det så att när vi använder försvaret utom-
lands tas dessa kostnader från det som är gundorgani-
sation och Försvarsmaktens grundläggande uppgifter.
Det innebär paradoxalt nog att ju mer statsmakterna
anser att svenska förband behövs för fredens skull i
olika delar av världen ju sämre utbildning och mindre
omfattning kommer de att få i Sverige.
Det är en paradox som vi långsiktigt inte kan ha.
Om vi ska ha ett försvar som kan delta i gemensam-
ma insatser och en försvarspolitik som innebär att vi
har handlingsfrihet att göra vad vi kan för att bidra till
den gemensamma säkerheten och eliminera de hot
mot freden som finns måste vi också se till att de
insatser som görs redovisas och anslås under annat
konto än det som utgör Försvarsmaktens organisa-
tion, utrustning och utbildning. Annars kommer vi att
långsiktigt undergräva vår förmåga.
Herr talman! Med detta vill jag yrka bifall till re-
servation 3 och understryka vikten av att läsa det
särskilda yttrandet särskilt.
Anf. 1 Gunnar Hökmark (M)
Herr talman! Jag vill allra först säga att det är
glädjande att ha talmannen presiderande just vid
denna debatt och diskussion om försvarsutskottets
budgetanslag.
Herr talman! Vi har i detta betänkande från mode-
rat sida valt att lägga fram ett särskilt yttrande när det
gäller anslagsnivåerna av det enkla skälet att det för-
slag som vi har fört fram redan tidigare har fallit på
grund av det beslut som riksdagen har tagit med an-
ledning av finansutskottets betänkande om budgetra-
marna. Jag väljer därför också att yrka bifall till re-
servation 3 och inte till övriga moderata reservationer
av det skälet att vi anser att det är bra om vi kan un-
derlätta hanteringen vid de voteringar och rösträk-
ningar som sedan ska följa.
Herr talman! Vi har lagt fram våra förlag mot
bakgrund av att vi i dag ser en radikalt annorlunda
och ny värld växa fram. Det är en fascinerande för-
ändring som har skett med tanke på det som Natolän-
derna vid sitt toppmöte i Prag beslutade om, att in-
bjuda nya länder, bland annat de tre baltiska staterna,
till medlemskap i Nato. Det innebär att den del av vår
omvärld som till för drygt tio år sedan behärskades av
det som en gång hette Sovjetunionen och ingick i det
som en gång kallades Warszawapakten och som un-
der en tioårsperiod har varit något slags gråzon nu tar
det slutliga steget in i en annan säkerhetsordning.
Det är otvivelaktigt att detta stärker stabiliteten
och säkerheten i vår del av världen, och det har också,
som har konstaterats bland annat från Försvarsmak-
ten, inneburit att det i dag inte föreligger något rele-
vant invasionshot riktat just mot Sverige från denna
del av världen. Ryssland är inte det hot som det under
lång tid har varit gentemot Sverige och andra områ-
den i denna del av Europa. Men samtidigt träder ett
nytt mönster fram, och det är att den hotbild och de
olika typer av hot vi har präglas av att vi i dag lever i
en gemensam trygghet och en gemensam säkerhet
med andra länder. Det innebär också att de hot som
finns mot vår säkerhet och fred är hot som måste
mötas med gemensamma insatser.
Herr talman! Jag tror att det är ofrånkomligt att
den svenska försvarsdebatten och den svenska säker-
hetspolitiska debatten måste ta hänsyn till detta fak-
tum. Hoten mot säkerheten och tryggheten har inte
försvunnit med denna förändrade säkerhetsbild. Vår
situation har de facto blivit väsentligt bättre kring
Östersjön och i norra Europa, men samtidigt riktar sig
en komplex bild av gemensamma hot mot den ge-
mensamma tryggheten. Vi ser det i dag i en värld där
Sverige faktiskt har väpnade förband på olika platser
för att på det viset trygga den gemensamma freden
och säkerheten, och vi ser ett nätverk av en lång rad
olika gemensamma hot. Hoten har inte blivit färre.
Möjligtvis kan man säga att det är en mer komplex
och bredare bild av hot som svensk försvars- och
säkerhetspolitik måste kunna möta.
För mig leder detta till en slutsats, och det är att
det, om vi ska kunna trygga freden och säkerheten
genom gemensamma insatser, är naturligt att vi tar
steget över i en diskussion om hur Sverige på fullt
allvar ska kunna vara en del av dem som har inflytan-
de och bestämmer hur den gemensamma säkerhets-
strukturen ska se ut. Därför är det naturligt att vi
också i försvarspolitiken och säkerhetspolitiken dis-
kuterar de krav som ett framtida Natomedlemskap
måste ställa.
Herr talman! Om den svenska försvarspolitiken
ska kunna präglas av en förmåga att genomföra ge-
mensamma insatser måste vi ha förband som kan göra
detta. Vi måste ha förband som är tillgängliga för
detta samtidigt som vi måste kunna ställa upp med
och bidra med det som krävs för att ge säkerhet och
stabilitet åt vår del av världen. Det handlar om att
kunna vara ledande och om att kunna bidra med sta-
bilitet kring Östersjön, de norra delarna av Sverige
och de sydliga delarna liksom om att på olika sätt slå
vakt om det som är vårt lands olika ledningsstruktu-
rer.
Behovet av försvar och säkerhet har inte blivit
mindre. Det har snarare blivit mer mångfasetterat och
mer komplext, och det kommer även i framtiden att
ställa krav på en framsynt och stark försvarspolitik.
Herr talman! Detta präglar vår syn på anslagsni-
våer som vi har fört fram i motioner och som vi följer
upp i vårt särskilda yttrande. Vi vill att Sverige ska
kunna vara en stark och aktiv partner i säkerhetspoli-
tiken, och vi vill att Sverige ska kunna gå i täten för
att på olika sätt bidra till de gemensamma insatser
som krävs för att trygga freden.
Det finns olika saker som detta ställer krav på.
Läser man regeringens proposition finner man
genomgående att betyget blir "godtagbart" vid be-
dömningen av kvaliteten i de olika förbanden. Inte
någonstans står det att det är så pass bra att vi kan
känna oss nöjda med de insatser som görs i form av
utbildning och övningar. Jag skulle vilja säga, herr
talman, att det inte är godtagbart med "godtagbart". I
den värld vi lever i, där svensk trupp och svenska
förband är och kommer att befinna sig på olika upp-
drag som är oerhört krävande och riskabla, måste
kraven ställas mycket högre också på den grund-
läggande utbildningen.
I en värld där vi måste kunna se till att ha trupper
och förband som kan användas till olika gemensam-
ma insatser går det inte att hoppas på att vi någon
gång i framtiden ska kunna förbättra förbandens ma-
teriella sammansättning eller deras utbildning. Vi
måste ställa krav på deras utbildning, deras kapacitet
och deras förmåga. Det är ett krav som är oerhört
viktigt att ställa här i Sveriges riksdag, liksom av
regeringen och av Försvarsmaktens ledning. När vi
skickar ut människor på olika uppgifter måste vi
nämligen kunna säkerställa att de har de bästa möjliga
förutsättningarna att utföra uppdraget och också att
klara sig väl och komma tillbaka hem på det sätt som
rimligen måste vara vår utgångspunkt.
Detta är ett av skälen till att vi vill tillföra mer
pengar under anslaget för Försvarsmaktens organisa-
tion. Men, herr talman, när vi diskuterar försvarets
organisation måste vi också se till de olika uppgifter
som kommer att finnas. Sverige har ett behov av att
till gemensamma insatser kunna bidra med förband
där vi har en särskild specialitet, en särskild kompe-
tens. Vi har också ett behov av den grundläggande
förmågan att skydda oss mot den mångfald av olika
typer av väpnade angrepp som kan komma att riktas
mot oss. Det innebär att vi måste se till att ha en or-
ganisation som kan leva upp till detta.
Den försvarsekonomi vi har i dag leder både till
ofullständig utbildning och till en krympande organi-
sation. Vi kommer att se mer av detta om inga för-
ändringar genomförs.
Man kan möjligtvis säga att det går bra eftersom
hoten inte ser ut som de gjorde tidigare - Ryssland
finns inte med på samma sätt. Men då avhänder man
sig samtidigt Sveriges förmåga att delta i det interna-
tionella samfundets ansvarstagande för fred och sä-
kerhet liksom för skyddet av mänskliga fri- och rät-
tigheter och därmed i grunden en långsiktig utveck-
ling för en fredlig samvaro mellan världens länder.
Man kan göra det i tron att andra kommer att lösa
uppgifterna. I längden kommer ett sådant förhåll-
ningssätt att undergräva det som är vår egen trygghet
och säkerhet. Sverige är ett av de länder som kommit
att ta allra störst ansvar för det misslyckande som
skedde i början på 90-talet i fråga om Europas insat-
ser på Balkan och som visat sig i en mångfald av
tragiska flyktingöden. Det kommer alltid att beröra
oss. Hot kommer alltid att beröra oss. Vi har ett an-
svar för att se till att vi kan gå i täten för ett interna-
tionellt ansvarstagande när det behövs.
Herr talman! Detta leder mig till ytterligare en
sak: Vi måste se till att Försvarsmaktens anslag och
sättet att definiera utgifter inte leder till att dess orga-
nisation urholkas när vi använder det svenska försva-
ret för att bidra till fred i olika delar i världen. I dag
fungerar det så att när vi använder försvaret utom-
lands tas dessa kostnader från det som är gundorgani-
sation och Försvarsmaktens grundläggande uppgifter.
Det innebär paradoxalt nog att ju mer statsmakterna
anser att svenska förband behövs för fredens skull i
olika delar av världen ju sämre utbildning och mindre
omfattning kommer de att få i Sverige.
Det är en paradox som vi långsiktigt inte kan ha.
Om vi ska ha ett försvar som kan delta i gemensam-
ma insatser och en försvarspolitik som innebär att vi
har handlingsfrihet att göra vad vi kan för att bidra till
den gemensamma säkerheten och eliminera de hot
mot freden som finns måste vi också se till att de
insatser som görs redovisas och anslås under annat
konto än det som utgör Försvarsmaktens organisa-
tion, utrustning och utbildning. Annars kommer vi att
långsiktigt undergräva vår förmåga.
Herr talman! Med detta vill jag yrka bifall till re-
servation 3 och understryka vikten av att läsa det
särskilda yttrandet särskilt.
Anf. 2 Allan Widman (Fp)
Herr talman! Förutsättningarna för fred och sä-
kerhet i världen är under snabb förändring. Bilden av
traditionella mellanstatliga och ideologiska konflikter
tonar bort. Den ersätts alltmer av ett riskmönster med
utgångspunkter i inomstatlig maktkamp, terrorism
och kriminalitet samt ytterst social, religiös och eko-
nomisk frustration. Bilden är inte entydig. Men fak-
tum är att den privatisering som skett av hoten mot
internationell fred och säkerhet har gjort dessa svåra-
re att identifiera, förutse och bekämpa.
Det har blivit än tydligare att begreppet försvar
fått en vidare innebörd med avseende på de resurser
som måste tas i anspråk för att möta dessa hot. Allt
från justitierådet Johan Muncks utredning till vårt
arbete med GATT-avtalet ingår i detta sammanhang.
Folkpartiet liberalerna välkomnar regeringens
tydliga signaler om att Sverige är berett att ta ett stör-
re ansvar tillsammans med andra stater för att globalt
arbeta för fred, säkerhet, demokrati och mänskliga
rättigheter. Signalerna kunde ha varit ännu tydligare,
och de kunde ha kommit ännu tidigare, men det råder
inte någon tvekan om i vilken riktning vi rör oss.
Under överskådlig tid kommer de internationella
insatserna, tillsammans med kravet att upprätthålla
territoriell integritet, att dimensionera Försvarsmak-
tens omfattning och inriktning. Mot denna bakgrund
är det uppenbart att den omstrukturering av myndig-
heten som snart pågått ett decennium ännu har långt
kvar.
Folkpartiet liberalerna har länge efterlyst ett klar-
läggande av hur stor grundutbildningen måste vara
för att bemanna den krigsorganisation som vi i dag
planerar för. I dag utbildar vi långt fler värnpliktiga
än vad vi kan och har möjlighet att krigsplacera.
Detta är ett slöseri med skattebetalarnas medel och
värdefull tid för många unga värnpliktiga. Samtidigt
bidrar det till den vilsenhet och ibland hopplöshet
som utbrett sig i Försvarsmakten.
Herr talman! Min äldsta dotter spelar ett dataspel
som kallas Diablo. I detta spel förekommer det en
spågumma som då man närmar sig henne alltid ut-
brister: "I sense a soul in search for answers". Jag
känner samma sak vid i stort sett varje kontakt med
det militära försvaret.
Uppgivandet av invasionsförsvaret, det strategiska
överfallet och nu anpassningsprincipen har för många
mer framstått som skäl för ekonomiska neddragningar
än som förändringar motiverade av en annan hotbild,
detta trots att det ändrade omvärldsläget måste varit
uppenbart för alla inblandade. Den ständiga frågan är
och har varit: När är botten nådd? När står försvaret
åter på fast mark?
Dimensioneringen av försvaret måste av lätt in-
sedda skäl vägledas av försiktighet. Samtidigt är det
angeläget att den politiska styrningen är öppen och
tydlig och att de tuffa beslut som måste fattas kom-
mer tidigt och blir så tuffa att berättigade krav på
hållbarhet upprätthålls. Bäst-före-datum i svensk
försvarspolitik har ofta blivit alldeles för kort.
Herr talman! Det handlar om respekt för de män-
niskor som verkar i totalförsvaret, om tilltro till de
politiska beslutsfattarna och även om hänsyn till
Sveriges skattebetalare.
Den minskning av anslaget till totalförsvaret som
föreslås i Folkpartiet liberalernas budgetalternativ är
ett uttryck för att vi inte ska grundutbilda fler värn-
pliktiga än krigsorganisationen behöver. Samtidigt
efterlyser vi att det snarast klarläggs hur stort det
fortlöpande utbildningsbehovet är, både i antal och i
fråga om individuell utbildningstid.
I en artikel i förra veckan i Dagens Nyheter före-
slog överbefälhavaren att värnpliktsutbildningen
skulle moderniseras. Han ville att samtliga män och
kvinnor skulle kallas till mönstring. Han öppnade
därvid högst medvetet för en diskussion om könsne-
utral värnplikt.
För oss liberaler har det länge varit självklart att
en försvarsoptimal bemanning kräver att kvinnlig
kompetens tas i anspråk. Även ÖB:s övriga förslag
har vårt stöd. Det handlar om kontraktstecknande för
framtida tjänstgöring i internationella insatser och
ytterligare differentiering avseende utbildningstiden.
Herr talman! Folkpartiet liberalerna är det enda
politiska parti som verkar för ett svenskt medlemskap
i försvarsalliansen Nato. Den i Prag nyligen beslutade
utvidgningen är ett tydligt tecken på att tiden håller
på att springa ifrån oss också i detta avseende. Vi
ligger nu klart väster om gränssnittet och är i prakti-
ken den enda europeiska nation, förutom diktaturen
Vitryssland, vars politiska ledarskap utesluter delta-
gande.
Regeringens brist på klarsynthet i Natofrågan
drabbar oss på många sätt. Även om också ett utan-
förstående Sverige drar nytta av de säkerhetsvinster
som Natos expansion i öster och söderut innebär
uppstår ett säkerhetsunderskott i jämförelse med
alliansens medlemmar. Förlorade möjligheter till
samordning beträffande större övningar, specialför-
band, materialanskaffning med mera leder till dålig
hushållning med våra resurser. Särskilt tydligt kom-
mer detta att bli under den fortsatta omstrukturering-
en och i den pågående uppbyggnaden av vår interna-
tionella förmåga. Det blir långsammare, dyrare och i
många fall också sämre än vad som annars behövde
vara fallet.
Det värsta är dock att Sveriges utanförskap kan
uppfattas som en ovilja att tillsammans med övriga
västliga demokratier ta ansvar för fred och säkerhet i
ett allt vidare perspektiv. Som nyligen förmärkts
skapar det till och med en kluvenhet när det gäller
uppdrag som villkoras av världssamfundets godkän-
nande. Vi avsäger oss insyn och inflytande och för-
passar oss själva till ringside i det internationella
umgänget.
Avslutningsvis, herr talman: När det gäller Sveri-
ges nya säkerhetspolitiska doktrin och hur väl allians-
friheten har tjänat oss noterar vi i Folkpartiet särskilt
noga valet av tempus.
Jag yrkar bifall till Folkpartiet liberalernas reser-
vation nr 1.
Anf. 3 Erling Wälivaara (Kd)
Herr talman! De säkerhetspolitiska övervägande-
na om hot mot och risker för Sverige ligger till grund
för försvarets huvuduppgifter. Totalförsvarets resur-
ser ska utformas med hänsyn till en större bredd av
hot och kunna användas vid olika internationella
fredsfrämjande insatser. Hög kompetens, kvalitet och
flexibilitet ska prägla totalförsvaret. Sverige måste ha
en fortsatt betryggande försvarsförmåga för att kunna
möta närtida hot vid omvärldsförändringar.
Världen befinner sig i ett säkerhetspolitiskt bryt-
ningsskede som med säkerhet kommer att bjuda på
nya obehagliga överraskningar. Terrorhotet hänger
som ett damoklessvärd i en skör tråd över hela värl-
den. Vi måste vara medvetna om att terrorhandlingar
kan begås närsomhelst, varsomhelst och på vilket sätt
som helst. Det är händelserna i USA den 11 septem-
ber 2001 och på Bali den 12 oktober i år, samt det
som hände i Moskva för drygt en månad sedan, tydli-
ga bevis på.
Herr talman! Förmågan till väpnad strid och ut-
nyttjande av förband i behovssammansatta operativa
insatsstyrkor är den verksamhet som Försvarsmaktens
resurser ska kraftsamlas till.
Grundläggande för Sveriges säkerhetspolitiska
situation är den robusthet som under lång tid präglat
det svenska försvaret. Nu står vi inför utmaningen att
utforma en modern framtidsinriktad försvarsmakt.
Ska Sverige kunna möta hoten krävs mycket god
samverkansförmåga. För att uppnå detta är en sam-
ordnad övningsverksamhet helt avgörande. För-
bandsverksamheten måste alltmer inriktas mot öv-
ningar av operativt sammansatta insatsstyrkor. Kom-
petent och väl utbildad personal är en grundförutsätt-
ning för detta.
I modern krigföring och fredsbevarande insatser
är det alltmer väsentligt att kunna uppträda integrerat
och samordnat med utnyttjande av alla stridskrafter.
Denna förmåga krävs för att vi ska ha beredskap att
möta angrepp i samband med kriser som kan utveck-
las ur nuvarande omvärldsläge och för att vi ska kun-
na vidta rimliga anpassningsåtgärder.
Herr talman! Regeringen gör i budgetpropositio-
nen bedömningen att Försvarsmaktens operativa
förmåga utifrån de fyra huvuduppgifterna är godtag-
bar - en något märklig slutsats när regeringen samti-
digt säger att för att den bristande förbandsförmågan
inte ska ge långsiktiga konsekvenser måste förbands-
verksamheten återgå till en högre nivå. Regeringen
konstaterar vidare att kompetensen att leda operativt
sammansatta förband har utvecklats bara i begränsad
omfattning.
Herr talman! Enligt Kristdemokraternas mening
ligger Försvarsmaktens anpassningsförmåga just i
övningsverksamheten. Möjlighet till god övnings-
verksamhet är nödvändigt för att behålla och inspirera
kvalificerad personal. Kristdemokraterna anser att en
kontinuerlig förbandsverksamhet vidmakthåller och
utvecklar den grundläggande försvarsförmågan,
grundberedskapen och anpassningsförmågan.
De besparingar som gjorts under de senaste åren
har försämrat Försvarsmaktens förmåga att vara ett
effektivt och aktivt säkerhetspolitiskt instrument när
det gäller att upprätthålla ett nationellt försvar och att
medverka i internationella fredsfrämjande operatio-
ner.
Förbandsverksamheten har under senare år varit
begränsad inom Försvarsmakten. Detta har lett till att
kompetensen hos både anställd personal och värn-
pliktig personal har blivit lidande. Regeringen erkän-
ner själv i budgetpropositionen att gjorda besparingar
har medfört stora brister i såväl marin- som flyg-
stridskrafterna och deras övningsverksamhet. Åtgär-
der måste enligt vår mening snarast vidtas för att
säkerställa både kompetens och personaltillgång.
Stora brister finns också i helikopterförbanden.
Krigsförbandens förmåga har inte ökat jämfört med
föregående år. Fortsatta kraftfulla åtgärder måste
vidtas som säkerställer helikopterförbandens fältdug-
lighet och tillgängligheten för helikoptrar.
Ominriktningen från ett invasionsförsvar till en
insatsorganisation med hög kompetens, kvalitet och
flexibilitet kräver en utökning av utbildnings- och
övningsverksamheten. Försvarsmaktens anpassnings-
förmåga ligger bland annat i just övningsverksamhe-
ten, som är helt nödvändig för att behålla och motive-
ra kvalificerad personal. En väl utvecklad förbands-
verksamhet ger den kompetens som krävs för att
förbanden ska kunna nå hög operativ förmåga i fram-
tida insatsmiljöer.
Kristdemokraterna har under ett antal år avkrävt
regeringen en tydlig redovisning av kostnaderna för
vår medverkan i internationella operationer. Efter det
att budgetpropositionen lämnades kom så regeringen
med en sådan redovisning. Vi anser att den i fortsätt-
ningen ska finnas med i budgetpropositionen - inte
nödvändigtvis under ett eget anslag, utan kostnaden
kan redovisas under anslaget 6:1 Förbandsverksam-
het. Ett sådant förfarande medför större flexibilitet
bland annat genom att oförbrukade medel kan dispo-
neras just för ökad övnings- och förbandsverksamhet.
Herr talman! För att långsiktigt kunna fullgöra
fastställda uppgifter och möta ökande krav på inter-
nationell verksamhet, gränskontroll genom det opera-
tiva Schengensamarbetet, miljöräddningstjänst till
sjöss och även nya uppgifter nu när sjöpolisen ska
minskas bör Kustbevakningen få ökade resurser.
Herr talman! Genom en omdisponering i budgeten
för år 2003 satsar Kristdemokraterna 100 miljoner
kronor ytterligare på att förstärka förbandsverksam-
heten, anslaget 6:1. Vi förstärker också Kustbevak-
ningens anslag 7:1 med 20 miljoner kronor. 250 mil-
joner kronor tar vi från anslaget 6:2 Materiel, anslag
samt forskning och teknikutveckling. Dessa 250 mil-
joner kronor återför vi sedan under de kommande två
åren. Enligt vår mening är en sådan åtgärd helt ac-
ceptabel eftersom anslaget 6:2 har uppvisat ett stort
anslagssparande under förra året.
Herr talman! Självklart står jag bakom samtliga
kristdemokratiska reservationer, men jag nöjer mig av
tidsskäl med att yrka bifall till reservation 5 under
punkt 2.
Anf. 4 Berit Jóhannesson (V)
Herr talman! Bästa utskottskolleger! Den pågåen-
de försvarsbeslutsperioden har kännetecknats av
omställning, omstrukturering och en 10-procentig
reducering av anslagen utdraget på tre år. Det är bra
och nödvändigt att Sveriges försvar förändras från ett
invasionsförsvar till att i stället svara mot dagens
hotbild och det nya läget i vår omvärld. Det gynn-
samma säkerhetspolitiska läget ger möjlighet att un-
der nästa period ytterligare reducera det militära för-
svaret till förmån för förstärkningar inom det civila
samhället och den infrastruktur som behövs för att få
en robusthet inför den nya hotbilden, men också för
att få möjlighet till demokratiutveckling och civil
förebyggande krishantering internationellt.
Det är också viktigt att få stöd till andra delar av
samhället genom en reducering. Vi kunde ju förstärka
sjukvården genom den förra reduceringen.
Inför det nya försvarsbeslutet ville vi i samband
med budgetpropositionen att Försvarsmakten skulle
få i uppdrag att redovisa reduceringsförmågan inför
detta framtida beslut. Utskottet har hänvisat till För-
svarsberedningens arbete, och jag accepterar detta.
Budgetramarna för 2003 gällande område 6 ingår
i uppgörelsen mellan Socialdemokraterna, Miljöparti-
et och oss. Men vi har föreslagit en del förändringar
inom denna ram.
Byggande av en ny hangar på Säve helikopterba-
taljon har dragits i långbänk. Behovet är stort. Genom
att inte bygga förra året förlorar man de samord-
ningsvinster som man kunde ha gjort tillsammans
med polisen eftersom polisen var tvungen att bygga
eget. Men det kvarstår fortfarande samordningsmöj-
ligheter med Västra Götalands län och deras helikopt-
rar.
Vi har föreslagit en finansiering, men utskottet
hävisar till att det är Försvarsmakten själv som fattar
beslut inom det här området. Då får vi hoppas att
Försvarsmakten ser nödvändigheten av att komma till
skott med nybygget. Det gäller arbetsmiljön för de
anställda och värnandet av materiel.
En av Försvarsmaktens fyra huvuduppgifter är att
bidra till fred och säkerhet i vår omvärld, alltså inter-
nationell verksamhet under ett FN-mandat. Inom
detta område är minröjningsinsatser mycket efterfrå-
gade. Regeringen har en mycket positiv inställning
och en del har gjorts.
En minröjningspolicy finns nu och ansvarsfrågan
är klarlagd - mycket bra. Men det finns dokumente-
rade brister inom detta område. Fler värnpliktiga
behöver utbildning och minröjningskompetens, men
det behövs också en fördelning inom materielanslaget
så att Sverige kan erbjuda fler minröjare och insatser
för att svara upp mot de behov som finns internatio-
nellt.
Vi i Vänsterpartiet har föreslagit en omfördelning
inom anslagen till förmån för minröjningen. Tyvärr
blev inte detta utskottets beslut.
Herr talman! Försvarsmakten håller på att om-
struktureras till ett nätverksbaserat försvar. Den all-
männa tekniska utvecklingen har skapat möjligheter
att kommunicera utan hänsyn till rummet. Man behö-
ver alltså inte längre vara i samma närhet fysiskt för
att kunna samarbeta, samordna och göra ett bra jobb.
Familjesituationen för officerarna har förändrats
radikalt. Med förvärvsarbetande hustru eller make är
omflyttning och byte av tjänstgöringsort mindre at-
traktivt. Alternativet blir veckopendling, om man blir
befordrad.
Den av regeringen förslagna lokaliseringen av
hela OPIL till Uppsala bekräftar nuvarande förhållan-
de där 80 % av de högre tjänsterna finns inom Mälar-
dalsområdet. Decentralisering av de taktiska kom-
mandona skulle däremot gynna rekrytering, till ex-
empel det marintaktiska kommandot till Karlskrona
och det armétaktiska kommandot till Skövde. Tyvärr
gick inte utskottet på det förslaget.
Herr talman! Försvarsmakten omstruktureras från
invasion till insatsförsvar. Men det finns fortfarande
materiel som är dimensionerade för de gamla struktu-
rerna. Ett slående exempel på detta är JAS-planen -
ja, ni har hört mig säga detta förut. Vi har varit emot
det här projektet och vi röstade nej till den senaste
beställningen.
För 2003 innebär JAS-beställningarna 5,5 miljar-
der och 6,2 miljarder för 2004. 120 plan har levere-
rats av de beställda 204 planen. Nu är det bara 202
stycken eftersom två plan har havererat.
Vi har hävdat att det är alldeles för många plan
med hänsyn till behoven. Även ÖB och den dåvaran-
de försvarsministern von Sydow har klargjort att
stridsflyget kommer att vara överdimensionerat med
minst 40 plan. Detta kostar mycket pengar som hade
kunnat användas till annat inom försvaret eller för
andra områden.
Vi har under flera år krävt att dessa kontrakt ska
omförhandlas. På dessa grunder har vi begärt att en
förhandlingsgrupp ska tillsättas i syfte att få ned be-
ställningarna. Vi menar att det är möjligt att göra
detta. Det enda som har hänt i förhandlingsväg är att
man har fått dra ut på leveranserna och fördelat kost-
naderna över flera år. Men nu finns det tid och behov
av att agera.
De totalförsvarspliktigas villkor är betydelsefulla.
Vi har fattat beslut om ekonomiska förbättringar -
mycket bra och viktiga steg. Men det finns mer att
göra för att skapa rättvisa. Vi har tagit upp en liten
men viktig del i detta.
Förplägnadsersättningen är orättvis och borde för-
ändras till 95 kr oavsett grundorsak och ett hygienbi-
drag borde införas. Utskottet hänvisar till att detta är
en fråga för regeringen som har delegerat den upp-
giften till Pliktverket. Jag hoppas nu verkligen att det
händer någonting. Realt innebär detta en liten kostnad
för staten, men det har stor betydelse för den enskil-
de.
Herr talman! Kustbevakningen har ett stort behov
av att förnya sin sjö- och flygflotta. Kustbevakningen
har en mycket viktig del i samband med nya hotbil-
der. Den har en avgörande betydelse för att förebygga
och hantera stora olyckor i form av havererade olje-
tankrar, komma åt smuggling, kontrollera fiskare och
så vidare.
I förra årets budget föreslog vi konkreta omför-
delningar till förmån för Kustbevakningen i syfte att
ge möjligheter till denna viktiga förnyelse. Inför 2003
har regeringen givit mycket bra signaler om viljan till
framtida investeringar. Men det förutsätter naturligt-
vis att dessa signaler motsvaras av reella pengar. Nu
har försvarsminister Leni Björklund i riksdagen sagt
att Kustbevakningen ska få tre stora kombinations-
fartyg för oljebekämpning - mycket bra och helt i
linje med det som Vänsterpartiet har krävt, och vi
kommer naturligtvis att följa den här frågan.
Herr talman! Jag vill avsluta med att ta upp frågor
som Vänsterpartiet har drivit hårt och länge och som
vi ju ser har påverkat departementet och därmed bud-
gettexter i proposition och utskottsbetänkande. Det
handlar om strukturer och attityder. Det handlar om
förändringar av Försvarsmakten och andra myndig-
heter och organisationer som präglas av en starkt
mansdominerad organisation med machoattityder och
traditioner.
Vissa kanske tycker att detta är marginella frågor.
Men det handlar om våra grundvalar: demokratin och
allas lika värde. Det är värden i vårt samhälle som vi
ska försvara.
Antidiskrimineringsarbetet är ett viktigt redskap i
detta arbete, men också för att göra Försvarsmakten
och andra myndigheter till bra arbetsplatser som inte
utesluter någon, utan där alla individer får en bättre
arbetsmiljö och ett bättre arbetsklimat. Det gäller
jämställdhet, etisk mångfald, men också arbete mot
homofobi och andra diskriminerande behandlingar.
I propositionen redovisas hur de olika myndighe-
terna arbetar med dessa frågor och också var bristerna
finns. Det finns även positiva texter som visar att man
vill motarbeta alla former av diskriminering. Men det
är långt från texter och ambitioner till att det omfattar
alla och till att vi ser reella förändringar bland an-
ställda inom olika myndigheter, och inte minst bland
Försvarsmaktens personal och också värnpliktiga i
baracker, på kaserngårdar och uppehållsrum.
Det är en lång väg kvar och det måste till mycket
medvetet arbete tills utbildning i genusfrågor blir ett
självklart inslag i all utbildning, tills vi får allmän
värnplikt, tills homosexuella inte behöver riskera
några glåpord och tills det bland de anställda och
värnpliktiga finns lika stor andel människor från olika
etniska grupper som det finns i samhället i stort samt
tills uttagande och befordringar inte diskriminerar
någon. Jag förutsätter därför att jag kommer att stå i
denna talarstol och återkomma till denna fråga många
gånger innan jag är nöjd.
Jag står givetvis bakom alla mina reservationer,
men för att vinna tid i voteringen yrkar jag bifall till
reservationerna 9 och 11.
Anf. 5 Gunnar Hökmark (M)
Herr talman! Jag skulle vilja ställa två frågor till
Berit Jóhannesson. Den första frågan handlar om
hennes och Vänsterpartiets syn på utvidgningen av
Nato.
De allra flesta bedömare, inte minst de olika bal-
tiska regeringarna, hävdar att Natos kommande ut-
vidgning innebär en större stabilitet och en högre
säkerhet för deras länder och också för den region
som vi lever i. Jag vill fråga Berit Jóhannesson om
hon och Vänsterpartiet instämmer i den bedömning-
en. Innebär Natoutvidgningen en större trygghet och
säkerhet även för oss och för vår del av världen?
En följdfråga till den är egentligen: Skulle ett
svenskt medlemskap innebära mindre stabilitet och
mindre säkerhet i vår del av världen eller skulle även
det bidra till en större trygghet? Om det inte skulle
bidra till detta vad är det som gör att de baltiska län-
dernas medlemskap så entydigt, som de allra flesta
uppfattar det, bidrar till säkerheten? Men Sveriges
utanförskap och oförmåga att påverka besluten skulle
skapa större osäkerhet och inte större stabilitet.
Den andra frågan handlar om anslagsnivåerna i
framtiden. Om man som Vänsterpartiet framöver vill
reducera anslagen till försvaret, anser Berit Jóhannes-
son att detta påverkar Sveriges förmåga till gemen-
samma insatser runtom i världen eller påverkas den
inte alls?
Anf. 6 Berit Jóhannesson (V)
Herr talman! Jag vill gärna svara på de frågorna.
Jag anser att de baltiska staterna har rätt att fatta
sina beslut. De gör det utifrån sin historiska situation.
De gör det utifrån sitt eget beslutsunderlag, sina egna
tankar, och utifrån hur de upplever omvärlden och
sina säkerhetspolitiska behov. De har rätt att göra det,
det har vi aldrig lagt oss i.
För vår egen del anser jag att vi absolut inte ska
gå in i Nato. Vi har inget säkerhetspolitiskt underlag
för det. Jag tror att det behövs neutrala länder som
inte är medlemmar i några försvarsallianser för att så
att säga kunna vara kraften och kunna tala med en
tunga som inte är kluven, vilket jag tycker är väldigt
viktigt. Vi arbetar för nedrustning. Vi arbetar i inter-
nationella forum. Vi är ett neutralt land och vi ska
fortsätta att vara det. Vi har inget säkerhetspolitiskt
underskott. Vi behöver alltså inte gå med i Nato.
Varför ska vi gå med i Nato, som är en säkerhetspoli-
tisk och försvarspolitisk allians, när vi inte har något
säkerhetspolitiskt underskott?
Hur stort anslaget ska vara i framtiden har vi inte
bestämt. Jag är övertygad om att vi måste prioritera
om. Jag tycker att det är mycket viktigt att vi har
internationell verksamhet och kan bidra internatio-
nellt. Hur stor neddragningen ska vara får vi diskutera
vidare. Det är viktigt att se till att vi faktiskt har möj-
lighet att ha förebyggande civil krishantering så att
man inte behöver gå in med några militära medel.
Anf. 7 Gunnar Hökmark (M)
Herr talman! När det gäller den andra frågan upp-
skattar jag svaret. Det som sägs är att en neddragning
av de svenska försvarsanslagen faktiskt påverkar vår
förmåga till gemensamma insatser. En grundläggande
bedömning är då om vi vill att Sverige ska kunna
spela en aktiv roll runtom i världen för att bidra till
fred. Det tycker jag är bra, för då har vi satt upp mått-
stocken på vad som är viktigt och väsentligt.
Frågan om Nato och de baltiska länderna gled Be-
rit Jóhannesson egentligen förbi. De baltiska länder-
na, Estland, Lettland och Litauen, har rätt att själva
fatta sina beslut. Det är en rätt som de har vunnit.
Utan att gå in på den diskussion som fördes för tio
tolv år sedan, inte minst i denna kammare, vill jag
påminna om att det inte alltid var så att alla ansåg att
de skulle ha den rätten. Men nu har de den rätten.
Det var inte det frågan handlade om, utan frågan
var om vi anser att det är bra för vår säkerhet. Anser
Berit Jóhannesson att deras inträde i Nato bidrar till
att stärka stabiliteten och säkerheten i denna region?
Min fråga handlade inte om huruvida det är bra att ha
nöjda och glada grannar eller om de har rätten att
själva besluta utan jag frågade: Anser Berit Jóhannes-
son att den säkerhetspolitiska strukturen och mönstret
i norra Europa har förändrats till det bättre genom
deras medlemskap? Är vår del av världen lite trygga-
re? Är Sveriges situation något bättre genom deras
medlemskap? Om det är så, på vilket sätt skulle det
gynna stabiliteten i vår del av världen att vi säger att
vi inte ska stödja någon annan när denne blir angri-
pen?
Anf. 8 Berit Jóhannesson (V)
Herr talman! Jag tror att det bidrar till stabiliteten
på det sättet att de känner sig tryggare. Däremot tror
jag inte att det påverkar Sverige på det sättet att vi
skulle känna oss tryggare för att Baltikum går in i
Nato. Den uppfattningen delar jag med fler bedöma-
re.
Men när ett land känner sig tryggt kan man natur-
ligtvis på ett helt annat sätt jobba vidare med viktiga
frågor som handlar om utveckling av demokrati och
samhälle. Det tror jag är bra.
Men det finns fortfarande ingen som helst anled-
ning för Sverige att gå med i Nato på grund av att de
andra är med. Det tror jag absolut inte på. Vi ska
fortsätta att vara ett neutralt land. Vi ska fortsätta att
samarbeta med andra, men vi ska inte gå in i en mili-
tär pakt som Nato.
Anf. 9 Lars Ångström (Mp)
Herr talman! Ärade ledamöter i kammaren! Pro-
tokollsläsare! Det är med ett visst vemod som jag ser
vår tidigare försvarsminister sitta som talman efter-
som jag uppskattat våra meningsutbyten i den för-
svarspolitiska debatten. Men det är med glädje jag ser
vår nya försvarsminister sitta med i den här diskus-
sionen.
Det är med ännu större glädje, herr talman, som
jag hör Moderata samlingspartiets företrädare Gunnar
Hökmark upprepa det som Miljöpartiet tidigare var
ensamt om att säga under 90-talet. Mycket har för-
ändrats de senaste 15 åren. Det finns inte längre något
militärt hot mot Sverige. Så sent som i debatterna
1998 ställdes motfrågan: Hur vet ni det? Den bilden
ifrågasattes.
Det var ganska enkelt att veta det, därför att från
1987 och under hela 90-talet minskade Ryssland sina
militärutgifter med mellan 90 % och 95 %. Det var en
krigsmakt i totalt sönderfall, vilket ledde till att det
redan i mitten av 90-talet inte fanns något reellt hot
från Ryssland vare sig politiskt eller någon möjlighet
att genomföra det militärt.
Gunnar Hökmark sade också att det finns en mer
komplex hotbild. Det finns också skrivet i vårt betän-
kande. Det är en helt riktig beskrivning. Den hotbild
vi har i dag är komplex och den är framför allt icke-
militär. Medan de militära hoten har upphört att exi-
stera gentemot Sverige som nation har vi sett de icke-
militära hoten öka i sannolikhet. Det handlar om allt
från terrorism, som de flesta kanske blev medvetna
om först den 11 september förra året, till risken för att
vi ska utsättas för IT-sabotage, där ett alltmer sårbart
samhälle ökar riskerna för oss. Vi har sönderrostande
atomubåtar i Murmansk, som vid olyckliga omstän-
digheter skulle kunna drabba svenskt territorium. Och
vi har miljöförstöring av olika slag, senast illustrerad
av oljetankern Prestige med 70 000 liter olja som
läcker ut utanför Spanien. Det var tur att förlisningen
inte skedde i Östersjön, vilket kunnat ske om fartyget
lämnat Lettlands hamn något tidigare.
Det här är de nya hot som vi har att hantera och
försöka förebygga eller i värsta fall skapa ett skydd
emot. Tyvärr har vi inte sett en sådan utveckling av
försvarspolitiken, trots att en majoritet i Sveriges
riksdag har hållit med Miljöpartiet om att det inte
längre finns någon militär hotbild mot Sverige, hållit
med om behovet av att omstrukturera försvaret och
att lägga ned regementen i det traditionella invasions-
försvaret. En majoritet har hållit med om behoven av
att föra över ekonomiska resurser från försvaret till
sjukvården.
Trots allt det här som man har talat om och i vissa
fall fattat beslut om tycks det fortfarande vara så, herr
talman, att det militära dominerar försvarspolitiken i
dess utformning. Minskningarna som vi har beslutat
om i riksdagen har varit små, 10 % över tre år, vilket
kan jämföras med de halverade militärutgifterna i
Europa. Vi fortsätter i vårt land att varje dag satsa
över 100 miljoner kronor på den militära komponen-
ten av Sveriges försvarspolitik, trots att det inte finns
någon hotbild som motiverar detta.
Herr talman! Vi fortsätter, likt tidigare talare var
inne på, med omfattande materialbeställningar. Vi
fullföljer köpet av JAS-plan som inte behövs och som
motiveras av en hotbild som inte längre existerar - på
skattebetalarnas bekostnad.
Vi har fem ubåtar i Östersjön. De motiverades alla
med hotet från Sovjetunionen. Trots detta står vi i
stånd att skaffa två nya ubåtar för 1 miljard styck,
samtidigt som vi saknar bogserbåtar och bogserkapa-
citet att hantera en oljetanker som Prestige om den
förliser i Östersjön. De starkaste vi har klarar 35 tons
dragkraft. Vi skulle behöva 100 tons dragkraft för att
hantera en sådan situation. En sådan bogserbåt kostar
300 miljoner. Det har vi inte. Däremot står vi i be-
grepp att skaffa ytterligare två ubåtar för 1 miljard
styck.
Det här illustrerar tydligt den militära fokusering-
en för någonting som inte har ett hot som motiverar,
medan vi saknar kapacitet för de verkligen existeran-
de hoten. Det är olyckligt med denna fortsatta militä-
ra dominans i den svenska försvarspolitiken. Den
innebär att vi i många fall står utan försvar mot de
egentliga hoten.
Herr talman! Vi hörde också tidigare i debatten
hur bl.a. Moderaterna, och även andra talare, har varit
inne på att även om det inte finns hot mot Sverige
finns det hot mot omvärlden. Med den internationali-
sering vi har sett av samhället, de beroendeförhållan-
den som råder både politiskt och ekonomiskt, innebär
hot mot andra delar av världssamfundet också ett hot
mot Sverige. Jag kan instämma i den analysen av
Gunnar Hökmark och andra. Visst är det så. Visst var
vår försummelse på Balkan något som drabbade ock-
så Sverige. Att ha underlåtit att förebygga krisen i det
sönderfallande forna Jugoslavien, att inte ha hanterat
den kris vi såg tydligt mot slutet av 80-talet, har kos-
tat världssamfundet och Sverige som nation oerhört
mycket pengar i katastrofinsatser, i FN-insatser, i
flyktingmottagning, i återuppbyggnad - för att inte
tala om det pris som folket på Balkan har betalat i
förlorade människoliv.
Herr talman! Visst har det varit dyrt att ha stött
den diktatur och regim som har funnits i Bagdad
under 80-talet. Västvärlden försåg en diktator med
möjligheter till kemisk vapenproduktion, till upprust-
ning. Trots att vi visste att han var en diktator, trots
att vi visste att han begick folkmord mot den kurdiska
minoriteten, fortsatte detta stöd. Visst har detta varit
dyrt för omvärlden och framför allt för befolkningen i
Irak.
Frågan måste också ställas om det är en klok poli-
tik att exportera, likt Sverige gör, krigsmateriel till
Indien och även till Pakistan - som av många betrak-
tas som den potentiellt mest farliga konflikten i värl-
den.
De hot som vi tidigare har försummat har drabbat
Sverige. Hökmark har rätt i den analysen att hot och
konflikter i omvärlden drabbar också oss. Vi måste
bland annat ställa oss frågan hur vi kan undvika att
själva bidra till konflikterna, till exempel genom att
fortsätta att utgöra en viktig leverantör av krigsmate-
riel till den potentiellt farligaste konflikten i världen.
Men ännu viktigare, herr talman, är att ställa frågan
hur vi kan förebygga konflikter, förebygga att de
utvecklas så långt att de blir väpnade och därmed
ställer krav på militära insatser från omvärlden. Det
är där jag ser den stora bristen i såväl svensk för-
svarspolitik men också när det gäller utformandet av
EU:s krishanteringsförmåga, som också den fokuserar
oerhört tungt på den militära delen - trots att det inte
är där vi saknar resurser. Tvärtom, hela västvärlden
och Europa har ett överflöd av militära resurser som
inte längre motiveras med militära hot. Man har
pumpat in gemensamma krishanteringsstyrkor. Men
det är inte där behovet ligger. Där gör moderaterna en
felaktig analys när de understryker vikten av att fort-
sätta den militära fokuseringen i Sverige.
Behovet ligger på att skapa och utveckla en kon-
fliktförebyggande politik. Hur använder vi oss i
världssamfundet av de tidiga varningssystem som
finns om en utveckling som går åt fel håll? Vilken typ
av automatik finns inom EU eller andra internatio-
nella organ att aktivt utarbeta en politik som förebyg-
ger negativ utveckling, stöd till demokratiska struktu-
rer där sådana inte finns, ekonomiskt bistånd och
andra typer av politiska åtgärder för att förebygga en
konflikt att utvecklas till en väpnad konflikt? Jag ser
den stora bristen i att vi försummar detta även i
svensk försvarspolitik. Därmed riskerar vi att upprepa
tidigare misstag där krig, när de väl bryter ut, får
förödande konsekvenser.
Herr talman! Avslutningsvis vill jag nämna att
Miljöpartiet står bakom den gemensamma budgeten.
Det kan tyckas något underligt med tanke på att vi är
kritiska till dess storlek. Men det gör vi av respekt
mot tidigare ingångna beslut mellan regeringspartiet,
Centerpartiet och Vänsterpartiet.
Det är med optimism jag ser fram emot vår för-
svarspolitik, vårt försvarsbeslut, under den här man-
datperioden. Jag hoppas på en ordentlig minskning av
den traditionella militära fokuseringen. Jag hoppas på
en utveckling av förmågan att möta de icke-militära
hoten, och jag hoppas på ett förverkligande av det
program för konflikt- och krishantering som har tagits
fram av Utrikesdepartementet. Jag vill också yrka
bifall till reservationerna 12 och 13.
Anf. 9 Lars Ångström (Mp)
Herr talman! Ärade ledamöter i kammaren! Pro-
tokollsläsare! Det är med ett visst vemod som jag ser
vår tidigare försvarsminister sitta som talman efter-
som jag uppskattat våra meningsutbyten i den för-
svarspolitiska debatten. Men det är med glädje jag ser
vår nya försvarsminister sitta med i den här diskus-
sionen.
Det är med ännu större glädje, herr talman, som
jag hör Moderata samlingspartiets företrädare Gunnar
Hökmark upprepa det som Miljöpartiet tidigare var
ensamt om att säga under 90-talet. Mycket har för-
ändrats de senaste 15 åren. Det finns inte längre något
militärt hot mot Sverige. Så sent som i debatterna
1998 ställdes motfrågan: Hur vet ni det? Den bilden
ifrågasattes.
Det var ganska enkelt att veta det, därför att från
1987 och under hela 90-talet minskade Ryssland sina
militärutgifter med mellan 90 % och 95 %. Det var en
krigsmakt i totalt sönderfall, vilket ledde till att det
redan i mitten av 90-talet inte fanns något reellt hot
från Ryssland vare sig politiskt eller någon möjlighet
att genomföra det militärt.
Gunnar Hökmark sade också att det finns en mer
komplex hotbild. Det finns också skrivet i vårt betän-
kande. Det är en helt riktig beskrivning. Den hotbild
vi har i dag är komplex och den är framför allt icke-
militär. Medan de militära hoten har upphört att exi-
stera gentemot Sverige som nation har vi sett de icke-
militära hoten öka i sannolikhet. Det handlar om allt
från terrorism, som de flesta kanske blev medvetna
om först den 11 september förra året, till risken för att
vi ska utsättas för IT-sabotage, där ett alltmer sårbart
samhälle ökar riskerna för oss. Vi har sönderrostande
atomubåtar i Murmansk, som vid olyckliga omstän-
digheter skulle kunna drabba svenskt territorium. Och
vi har miljöförstöring av olika slag, senast illustrerad
av oljetankern Prestige med 70 000 liter olja som
läcker ut utanför Spanien. Det var tur att förlisningen
inte skedde i Östersjön, vilket kunnat ske om fartyget
lämnat Lettlands hamn något tidigare.
Det här är de nya hot som vi har att hantera och
försöka förebygga eller i värsta fall skapa ett skydd
emot. Tyvärr har vi inte sett en sådan utveckling av
försvarspolitiken, trots att en majoritet i Sveriges
riksdag har hållit med Miljöpartiet om att det inte
längre finns någon militär hotbild mot Sverige, hållit
med om behovet av att omstrukturera försvaret och
att lägga ned regementen i det traditionella invasions-
försvaret. En majoritet har hållit med om behoven av
att föra över ekonomiska resurser från försvaret till
sjukvården.
Trots allt det här som man har talat om och i vissa
fall fattat beslut om tycks det fortfarande vara så, herr
talman, att det militära dominerar försvarspolitiken i
dess utformning. Minskningarna som vi har beslutat
om i riksdagen har varit små, 10 % över tre år, vilket
kan jämföras med de halverade militärutgifterna i
Europa. Vi fortsätter i vårt land att varje dag satsa
över 100 miljoner kronor på den militära komponen-
ten av Sveriges försvarspolitik, trots att det inte finns
någon hotbild som motiverar detta.
Herr talman! Vi fortsätter, likt tidigare talare var
inne på, med omfattande materialbeställningar. Vi
fullföljer köpet av JAS-plan som inte behövs och som
motiveras av en hotbild som inte längre existerar - på
skattebetalarnas bekostnad.
Vi har fem ubåtar i Östersjön. De motiverades alla
med hotet från Sovjetunionen. Trots detta står vi i
stånd att skaffa två nya ubåtar för 1 miljard styck,
samtidigt som vi saknar bogserbåtar och bogserkapa-
citet att hantera en oljetanker som Prestige om den
förliser i Östersjön. De starkaste vi har klarar 35 tons
dragkraft. Vi skulle behöva 100 tons dragkraft för att
hantera en sådan situation. En sådan bogserbåt kostar
300 miljoner. Det har vi inte. Däremot står vi i be-
grepp att skaffa ytterligare två ubåtar för 1 miljard
styck.
Det här illustrerar tydligt den militära fokusering-
en för någonting som inte har ett hot som motiverar,
medan vi saknar kapacitet för de verkligen existeran-
de hoten. Det är olyckligt med denna fortsatta militä-
ra dominans i den svenska försvarspolitiken. Den
innebär att vi i många fall står utan försvar mot de
egentliga hoten.
Herr talman! Vi hörde också tidigare i debatten
hur bl.a. Moderaterna, och även andra talare, har varit
inne på att även om det inte finns hot mot Sverige
finns det hot mot omvärlden. Med den internationali-
sering vi har sett av samhället, de beroendeförhållan-
den som råder både politiskt och ekonomiskt, innebär
hot mot andra delar av världssamfundet också ett hot
mot Sverige. Jag kan instämma i den analysen av
Gunnar Hökmark och andra. Visst är det så. Visst var
vår försummelse på Balkan något som drabbade ock-
så Sverige. Att ha underlåtit att förebygga krisen i det
sönderfallande forna Jugoslavien, att inte ha hanterat
den kris vi såg tydligt mot slutet av 80-talet, har kos-
tat världssamfundet och Sverige som nation oerhört
mycket pengar i katastrofinsatser, i FN-insatser, i
flyktingmottagning, i återuppbyggnad - för att inte
tala om det pris som folket på Balkan har betalat i
förlorade människoliv.
Herr talman! Visst har det varit dyrt att ha stött
den diktatur och regim som har funnits i Bagdad
under 80-talet. Västvärlden försåg en diktator med
möjligheter till kemisk vapenproduktion, till upprust-
ning. Trots att vi visste att han var en diktator, trots
att vi visste att han begick folkmord mot den kurdiska
minoriteten, fortsatte detta stöd. Visst har detta varit
dyrt för omvärlden och framför allt för befolkningen i
Irak.
Frågan måste också ställas om det är en klok poli-
tik att exportera, likt Sverige gör, krigsmateriel till
Indien och även till Pakistan - som av många betrak-
tas som den potentiellt mest farliga konflikten i värl-
den.
De hot som vi tidigare har försummat har drabbat
Sverige. Hökmark har rätt i den analysen att hot och
konflikter i omvärlden drabbar också oss. Vi måste
bland annat ställa oss frågan hur vi kan undvika att
själva bidra till konflikterna, till exempel genom att
fortsätta att utgöra en viktig leverantör av krigsmate-
riel till den potentiellt farligaste konflikten i världen.
Men ännu viktigare, herr talman, är att ställa frågan
hur vi kan förebygga konflikter, förebygga att de
utvecklas så långt att de blir väpnade och därmed
ställer krav på militära insatser från omvärlden. Det
är där jag ser den stora bristen i såväl svensk för-
svarspolitik men också när det gäller utformandet av
EU:s krishanteringsförmåga, som också den fokuserar
oerhört tungt på den militära delen - trots att det inte
är där vi saknar resurser. Tvärtom, hela västvärlden
och Europa har ett överflöd av militära resurser som
inte längre motiveras med militära hot. Man har
pumpat in gemensamma krishanteringsstyrkor. Men
det är inte där behovet ligger. Där gör moderaterna en
felaktig analys när de understryker vikten av att fort-
sätta den militära fokuseringen i Sverige.
Behovet ligger på att skapa och utveckla en kon-
fliktförebyggande politik. Hur använder vi oss i
världssamfundet av de tidiga varningssystem som
finns om en utveckling som går åt fel håll? Vilken typ
av automatik finns inom EU eller andra internatio-
nella organ att aktivt utarbeta en politik som förebyg-
ger negativ utveckling, stöd till demokratiska struktu-
rer där sådana inte finns, ekonomiskt bistånd och
andra typer av politiska åtgärder för att förebygga en
konflikt att utvecklas till en väpnad konflikt? Jag ser
den stora bristen i att vi försummar detta även i
svensk försvarspolitik. Därmed riskerar vi att upprepa
tidigare misstag där krig, när de väl bryter ut, får
förödande konsekvenser.
Herr talman! Avslutningsvis vill jag nämna att
Miljöpartiet står bakom den gemensamma budgeten.
Det kan tyckas något underligt med tanke på att vi är
kritiska till dess storlek. Men det gör vi av respekt
mot tidigare ingångna beslut mellan regeringspartiet,
Centerpartiet och Vänsterpartiet.
Det är med optimism jag ser fram emot vår för-
svarspolitik, vårt försvarsbeslut, under den här man-
datperioden. Jag hoppas på en ordentlig minskning av
den traditionella militära fokuseringen. Jag hoppas på
en utveckling av förmågan att möta de icke-militära
hoten, och jag hoppas på ett förverkligande av det
program för konflikt- och krishantering som har tagits
fram av Utrikesdepartementet. Jag vill också yrka
bifall till reservationerna 12 och 13.
Anf. 10 Gunnar Hökmark (M)
Herr talman! För det första blir jag glad att Lars
Ångström är nästan lika glad som jag att se den före
detta och nuvarande försvarsministern i kammaren.
För det andra beskriver Lars Ångström konfliktfö-
rebyggande arbete i grunden mycket vältaligt och bra.
Det är klart att det är en av de viktigaste sakerna, och
det är klart att världssamfundet måste göra allt vad
man kan för att förebygga konflikter. Men problemet
är att alla konflikter inte blir förebyggda, bland annat
därför att det finns politiska krafter som inte vill ha
den typen av gemensamma strukturer och samarbete
som krävs. Utan att bråka alltför mycket med Lars
Ångström i den delen tillhör han själv en politisk
rörelse som helst inte vill se det EU som han nyss
hänvisade till som möjligt konfliktförebyggande.
Den intressanta frågan för Försvarsmakten och
den svenska försvarspolitiken handlar, som alltid
annars, om vad man gör när politikens andra medel
inte räcker till. Då kommer jag till det påstående
Ångström förde fram, nämligen att det inte finns
några militära hot. Det är nog att läsa utvecklingen
fel. Det är lika fel som att säga att det inte finns några
hot mot Sverige. Det är klart att det finns. Skillnaden
är att de hot vi ser är gemensamma och måste mötas
gemensamt.
Vi ser just nu i vår värld en mängd olika, mycket
stora, konflikter. Vi ser hur massförstörelsevapen har
byggts upp, och förmodligen fortfarande byggs upp, i
Irak. Vi ser en väpnad situation i stora delar av den
värld som sträcker sig från Nordafrika till Indien. Det
är konflikter som kommer att beröra oss i olika for-
mer.
Min fråga till Lars Ångström, liksom jag tidigare
ställde till Berit Jóhannesson, är följande: Anser Lars
Ångström att en fortsatt neddragning av Sveriges
försvarsmakt påverkar våra möjligheter till gemen-
samma insatser som krävs när det konfliktförebyg-
gande arbetet inte räcker till?
Herr talman! Jag har en sista fråga. Berit Jóhan-
nesson sade alldeles nyss att Sveriges säkerhetspoli-
tiska läge inte har förbättrats genom att Estland,
Lettland och Litauen träder in i Nato. Håller Lars
Ångström med om det?
Anf. 11 Lars Ångström (Mp)
Herr talman! Jag tror att Gunnar Hökmark miss-
uppfattade mig. Jag sade att det inte fanns några mi-
litära invasionshot mot Sverige. Däremot har jag inte
uttalat mig om huruvida det skulle finnas, eller inte
finnas, militära hot mot andra länder i andra delar av
världen.
Om all konfliktförebyggande politik misslyckas
måste världssamfundet ha militär kraft att stoppa ett
krig - inte tvinga fram fred, den tvingas inte fram.
Däremot kan militära medel tvinga fram ett stopp för
krigshandlingar och därmed skapa utrymme för för-
handlingar och konfliktlösning.
Herr talman! Felet med Gunnar Hökmarks reso-
nemang är att det helt ignorerar behovet av utveckling
av de konfliktförebyggande mekanismerna.
På det militära området upplever vi inte brister,
utan där har världssamfundet kraft. Det som snarare
är ett problem är det faktum att det inte alltid existerar
en politisk vilja att aktivt förebygga eller hantera
konflikter eller kriser.
Det är inte heller så att Miljöpartiet är negativt till
svensk militär medverkan i fredsfrämjande operatio-
ner. Gunnar Hökmark tycks anse att det bara är EU
som kan uträtta detta, och det är kanske en lite väl
snäv syn på det hela. De flesta fredsfrämjande aktio-
ner som Sverige deltagit i, eller jag skulle vilja säga
alla, är fredsfrämjande operationer beslutade av FN.
Miljöpartiet var för att fördubbla den styrka som
skickades till Kosovo, och det är med beklagande jag
ser att Sverige deltar med alltför liten del i Afghani-
stan. Behovet av säkerhet i Afghanistan borde moti-
vera ett större ansvarstagande från FN:s medlemssta-
ter.
Jag skulle vilja ställa en motfråga till Gunnar
Hökmark. Problemet är ju inte militära brister, utan
problemet är de konfliktförebyggande mekanismer
som leder till militära kriser. Hur ser Moderaternas
politik ut för att utveckla det område där vi i dag har
en brist?
Anf. 12 Gunnar Hökmark (M)
Herr talman! Jag kan gärna säga att det var det
parti som jag företräder, och ett antal andra partier,
som gick i täten för att Sverige skulle inträda i det
europeiska medlemskapet under det europeiska sam-
arbetet. Jag tror att det har en avgörande betydelse för
att på den europeiska kontinenten skapa stabilitet och
säkerhet. Så upplever också de nya medlemsländerna
det hela.
Jag tror också att det finns mängder av andra sa-
ker att göra, såsom frihandel som knyter länder sam-
man. Det finns mängder med uppgifter för FN, lik-
som för andra internationella institutioner, men då ska
man inte förneka det gemensamma samarbetets möj-
ligheter.
Jag vill återknyta till den fråga som vi tog upp ti-
digare. Lars Ångström anser att det finns tillräcklig
militär kraft för att genomföra de gemensamma insat-
ser som krävs. Samtidigt sade han alldeles nyss att det
gemensamma samfundet bland annat i Afghanistan
ställer upp med alldeles för lite militär närvaro. Han
sade också alldeles nyss att han skulle vilja att Sveri-
ge skickade fler, och det kan jag hålla med om. Men
jag tänker inte medverka till att vi skickar förband
som inte är utbildade och utrustade för den miljö som
de kommer att vistas i. Lars Ångström sade också att
vi borde skicka dubbelt så många till det gamla Jugo-
slavien.
Någonstans måste man få ihop detta. Om vi vill
att vi ska göra mer kan man inte i den svenska för-
svarsdebatten säga att vi ska göra mindre. Om vi vill
se värdet av de gemensamma insatserna, och det gör
Lars Ångström, kan vi inte arbeta för att avhända oss
den möjligheten. Den politiken driver ni gentemot
regeringen, och den politiken kommer vi att följa
mycket kritiskt eftersom den urholkar förutsättning-
arna för freden.
Anf. 13 Lars Ångström (Mp)
Herr talman! Gunnar Hökmark har fel. Vi förne-
kar inte på något sätt det gemensamma samarbetets
möjligheter. Tvärtom är samarbete en form av kon-
fliktförebyggande aktivitet.
Men Gunnar Hökmark tycks sätta likhetstecken
mellan allt vad samarbete heter och EU, och EU som
institution kan man hysa olika uppfattningar om, om
olika delar av dess utformning. Där har, som bekant
är i kammaren, Miljöpartiet i mycket en kritisk in-
ställning; det handlar om demokratiunderskottet och
om bristen på insyn. Samarbete mellan stater är själv-
klart fredsfrämjande.
Gunnar Hökmark blir svaret skyldig. Moderaterna
stoltserar, utan någon som helst utvecklad syn på hur
man ska utveckla en konfliktförebyggande politik. De
har fastnat i diskussionen om de militära styrkorna
och den militära utformningen ifall allt annat miss-
lyckas.
Jag håller med om att man från det internationella
samfundets sida måste ha militär kraft bakom orden i
det fall man misslyckas. Men det är ju en garanti för
att man kommer att misslyckas om man aldrig ut-
vecklar de konfliktförebyggande instrumenten. Om
man inte har någon vilja eller ens en idé om hur detta
ska gå till står man självklart och stampar på samma
ställe och upprepar samma misstag gång på gång.
Man måste också ställa sig frågan: Är det en vet-
tig politik att bidra till att pumpa in vapen i en av
världens farligaste konflikter, som den mellan Indien
och Pakistan? Det kan knappast betraktas som kon-
fliktförebyggande, utan snarare som motsatsen, kon-
fliktfrämjande. Man underlättar, gör det möjligt, för
konflikten att verkligen bli väpnad fullt ut. Där tycker
jag att Moderaterna har en svag punkt. De saknar
politik på det kanske viktigaste området när det gäller
såväl EU:s krishanteringspolitik och utformningen av
den, som hur vi ska tillgodose svensk försvarspolitik
så att den ska svara upp mot 2000-talets behov snara-
re än att stå fast i 1900-talets traditionella militära
tänkande.
Anf. 14 Erling Wälivaara (Kd)
Herr talman! Lars Ångström säger att det inte fö-
religger något hot mot Sverige, och då avser han, vad
jag förstår, ett militärt hot.
Jag kan hålla med om att det inte föreligger något
omedelbart invasionshot mot Sverige. Men vi ska
heller inte glömma bort, Lars Ångström, att det i dag i
större eller mindre omfattning pågår uppemot trettio
krig i världen.
Det stora hotet, som vi Kristdemokrater ser det, är
terrorhotet. Terrorister slår till utan någon förvarning.
De kan slå till var som helst, när som helst och hur
som helst i världen. Jag vill fråga: Med vilka medel
vill Lars Ångström och Miljöpartiet möta dessa hot?
Vilka förebyggande krafter vill Lars Ångström och
Miljöpartiet använda för att vi inte ska drabbas av
terrorattacker ute i världen? Bara under drygt ett år
har vi haft åtminstone fyra stora, allvarliga attacker
mot helt oskyldiga människor.
Anf. 15 Lars Ångström (Mp)
Herr talman! Erling Wälivaara ställer en viktig
fråga. Hur utvecklar vi ett skydd, ett försvar och en
politik för att möta en ökad internationell terrorism?
En sak kan vi vara ganska klara på och det är att det
inte är ett hot som vi möter med militära medel. Det
krävs någonting helt annat.
Vi såg visserligen hur militära medel användes i
Mombasa när små luftvärnsmissiler sköts mot ett
israeliskt passagerarflygplan. Men det finns ingen
möjlighet att möta den typen av terrorism med militä-
ra hot, lika lite som militära medel skulle ha kunnat
möta flygkaparna i USA för ett drygt år sedan.
I stället handlar det om att se terrorismen ur två
olika perspektiv. Dels handlar det om det långsiktiga
förebyggandet arbetet som innebär att man minskar
rekryteringen till dessa organisationer. Rekryteringen
sker ur folklager som har det oerhört svårt, som har
förtryckts och saknar möjligheter, saknar mat för
dagen, lever i misär. De utgör en stor del. Dels hand-
lar det om att förebygga uppkomsten av diktaturer,
främja demokratiska strukturer och demokratiska
organisationer. Vi ska inte som vi gjorde i Irak under
80-talet stötta en diktator med vapen, fabriker och allt
möjligt annat, alltså är en motsatt politik för att
omöjliggöra rekrytering.
I det ännu kortare perspektivet handlar det om ett
ökat underrättelseutbyte mellan nationer. Den stora
risken med det är dock hot mot såväl personlig integ-
ritet som minskade juridiska rättigheter i våra demo-
kratier. Vi ser i dag hur demokratin hotas just genom
de åtgärder som vi försöker vidta för att hantera terro-
rismen.
Detta är en svår balansgång, men de vägarna
måste vi gå.
Anf. 16 Erling Wälivaara (Kd)
Herr talman! För mig tycks det som om Lars Ång-
ströms argumentation haltar ganska mycket. I ena
stunden säger han att världssamfundet självklart
måste ha militär kraft, och i nästa skede säger han att
vi måste få bort all militär kraft, minska, skär ned.
Jag vill fråga Lars Ångström: Ska Sverige över
huvud taget delta i gemensamma militära operatio-
ner? Vilka medel ska vi enligt Miljöpartiets försvars-
politik använda för att kunna delta i de gemensamma,
av världssamfundet förordade, militära operationer-
na? Om vi följer Miljöpartiets politik lär vi inte ha
mycket till försvar kvar.
Anf. 17 Lars Ångström (Mp)
Herr talman! Jag tror inte att Erling Wälivaara har
lyssnat tillräckligt uppmärksamt, för jag har då inte
sagt att vi i nuläget ska ta bort all militär kraft. Det är
förvisso en gemensam vision, som såväl Kristdemo-
kraterna som Moderaterna och Socialdemokraterna
står bakom, nämligen FN:s mål om allmän och total
militär avrustning, men vi är medvetna om att det
målet ligger långt borta.
I dagsläget finns det konflikter som pågår, det
finns diktaturer, som vi i vissa fall själva har varit
med och stöttat, och konflikter som är farliga. Där
måste världssamfundet i nuläget ha militära resurser.
Men det är inte det som saknas. Världssamfundet har
dessa militära resurser. Det är inte det som behöver
utvecklas. Det behöver inte byggas mer. Det är de
konfliktförebyggande mekanismerna som vi måste
utveckla, så att vi inte behöver använda de militära
resurserna.
När det gäller Sveriges militära försvar lägger vi,
som jag sade, ned över 100 miljoner kronor varje
dygn. Men detta utvecklar inte vår internationella
kapacitet - att vi har drygt tusen man i Kosovo, Bos-
nien och Afghanistan - utan det är fortfarande bundet
i den traditionella militära invasionsstrukturen. Det
kan inte kosta 100 miljoner kronor om dagen att ha
tusen man ute i fält. Mycket av det militära kan mins-
kas.
Däremot är det viktigt att bibehålla möjligheter att
delta i internationella fredsfrämjande operationer.
Sverige har en hög och av FN efterfrågad kompetens
på bland annat minröjningsområdet, utvecklade Ci-
micenheter, ingenjörsförband och så vidare. Där gör
vi ett bra arbete. Vi har ett gott internationellt re-
nommé, och vi ska självklart delta. Det är ju det som
efterfrågas av Sverige. Vi ska bibehålla den kompe-
tensen. Men detta kostar långt ifrån några
100 miljoner kronor om dagen, Erling Wälivaara.
Man kan minska de utgifterna och ändå utveckla den
internationellt efterfrågade kapaciteten.
Anf. 18 Allan Widman (Fp)
Herr talman! Den största behållningen av Lars
Ångströms anförande fick jag för min del i och med
hans påstående - som jag delvis instämmer i - att när
det gäller konflikthantering och förebyggande arbete
har nog den militära betoningen traditionellt varit för
stark. Han delar in konflikthanteringen i förebyggan-
de och reaktiva resurser. Som jag förstår det definie-
rar han det militära försvaret som ett reaktivt medel
som ingriper när konflikten har uppstått.
Jag tror att det var von Clausewitz som en gång
sade: Varje land har en armé - sin egen eller någon
annans. I den meningen har åtminstone jag och mitt
parti ofta uppfattat även förefintligheten av militära
resurser som ett förebyggande redskap. Jag vill fråga
Lars Ångström om han till någon del delar denna
värdering. Om man gör det leder det naturligtvis i sin
förlängning till att exempelvis krigsmaterielexport
också kan vara ett led i en konfliktförebyggande poli-
tik.
Anf. 19 Lars Ångström (Mp)
Herr talman! Nej, jag tror inte att jag riktigt delar
Folkpartiets syn på att varje land har en armé, anting-
en sin egen eller någon annans. Det kunde ha en rele-
vans tidigare, under 1900-talet, då kontroll över ter-
ritorium och kontroll över industriproduktion och
jordbruk utgjorde grunden för makt, inflytande och
rikedom. Men i dagsläget är det inte längre dessa
faktorer som avgör huruvida ett land eller en regim
har kontroll, utövar inflytande eller skapar sig rike-
dom. Snarare är det sådana faktorer som tillgång till
kommunikation, tillgång till fungerande marknader
och tillgång till kunskap som är avgörande.
Vi ser hur det internationella näringslivet i princip
är flyttbart. Man kan flytta ett kontor i en portfölj
eller i ett hårdminne vart som helst i världen. Även
produktionen kan flyttas. Därmed upphör en nations
territorium att utgöra grunden för inflytande, rikedom
och makt. Därför faller tesen om att det skulle vara så
viktigt att kontrollera ett territorium, och därmed
faller mycket av det som motiverar de militära struk-
turerna och rustningarna. Jag håller inte med Folk-
partiet där. Det är helt andra faktorer som är avgöran-
de.
Anf. 20 Allan Widman (Fp)
Herr talman! Jag konstaterar att Lars Ångström,
om jag förstår honom rätt, menar att om Kuwait i
början av 1990-talet hade haft en god militär mot-
ståndskraft hade detta inte spelat någon som helst roll
för Iraks vilja att anfalla detta land. Han menar också,
förstår jag, att om antingen Pakistan eller Indien hade
varit i avsaknad av militärt försvar hade det likväl
inte lett till att freden, trots en långvarig konflikt
mellan dessa länder, fortfarande hade bestått.
Anf. 21 Lars Ångström (Mp)
Herr talman! Jag vet inte om jag uppfattade Allan
Widmans inlägg riktigt, men det är självklart att om
Indien och Pakistan hade saknat militära styrkor hade
det inte funnits grund för någon konflikt mellan dessa
två stater.
Det finns ytterligare några faktorer som är helt
avgörande i beskrivningen av det säkerhetspolitiska
läget. Det handlar om demokrati kontra diktatur, om
vikten och behovet av att stödja och främja utveck-
ling av demokrati på de ställen där den inte finns och
om vikten av att definitivt inte stötta diktaturer, vilket
vi från västvärldens sida gjorde så sent som på 1980-
talet gjorde. Dessa faktorer är naturligtvis också oer-
hört viktiga för att minska risken för militära kon-
flikter och militära invasioner. Det är helt självklart.
Anf. 22 Tone Tingsgård (S)
Herr talman! Chansen att det just den här hösten
skulle vara en före detta försvarsminister som sitter
som talman under försvarsdebatten är rätt stor. Jag
hoppas att det inte känns alltför plågsamt att vara
tvungen att avhålla sig från kommentarer och syn-
punkter.
Låt mig börja med att yrka bifall till förslaget i
försvarsutskottets betänkande och avslag på samtliga
reservationer. Det är för min del femte gången i rad
som jag deltar i budgetdebatten på försvarsområdet,
och utan överdrift kan jag säga att debatten i år har
känts betydligt lugnare än åtminstone första gången.
Jag tror inte att det beror bara på min egen tillvänj-
ning.
Betänkandet innebär en stor uppslutning kring re-
geringens förslag till budget och inriktning. Men det
är inte total uppslutning - det vore väl konstigt och
kanske icke önskvärt med tanke på omfattningen. Jag
ska återkomma till några av reservationerna senare.
Genom försvarsbeslutet år 2000 gavs på sitt sätt
en startpunkt för den mest genomgripande försvarsre-
formen i modern tid i vårt land - eller ominriktning-
en, som det heter på försvarssvenska. Den bygger på
delvis andra grunder, eller åtminstone på en annan
viktning av grunder, än under övriga efterkrigstiden
eller kalla krigets dagar. På ett tydligare sätt än tidiga-
re slogs fast att vi försvarar vårt land utanför våra
gränser genom att vara aktiva internationellt - före-
byggande och i fredsbevarande operationer. Men
redan då stod det också klart att vi måste kunna skyd-
da oss mot de nya hoten. Även om den 11 september i
fjol visade att militära medel inte alltid är adekvata
vid terroristattacker måste också våra förband vara på
ett nytt sätt inriktade på och rustade mot okonventio-
nella vapen, nya hot och nya aktörer. Vid ett antal
naturkatastrofer och svåra olyckor i vårt land har
Försvarsmakten gjort värdefulla insatser och utgjort
ett oumbärligt stöd till det civila samhället.
Ambitionen att hävda Sveriges territoriella integ-
ritet är fortsatt hög. De fyra huvuduppgifter som
Försvarsmakten har visar upp en enorm spännvidd,
som sammantaget väl motiverar de 43 499 000 000
kronor som anslås. Hela utgiftsområdet uppgår till
närmare 45 miljarder.
Omställningen innebär vidare färre anställda, färre
värnpliktiga och färre miljarder. Samtidigt finns det
krav på att även Försvarsmakten ska uppvisa till ex-
empel en bättre representation av det omgivande
samhället genom att ge plats åt såväl etnisk mångfald
som fler kvinnor. Engagemanget i uppbyggandet av
EU:s krishanteringsförmåga tar sin arbetsinsats. Den
militära skolutbildningen utvärderas, och personalre-
kryteringen ställer nya krav.
Det europeiska försvarsindustrisamarbetet betyder
också något radikalt annorlunda nu än under den tid
då svensk försvarsindustri var svensk kort sagt.
Det händer mycket nu i det svenska försvaret. Och
på det hela taget tycker jag att man kan påstå att För-
svarsmakten i dess helhet motsvarar de krav och
förväntningar som regering och riksdag kan ställa,
givet detta att vi befinner oss i en omställningsperiod.
När Officersförbundet nyligen i en undersökning
redovisade att många av dess medlemmar känner oro
inför framtiden, funderar på att byta yrke och hyser
stor misstro till både politiker och ledning är det
självfallet någonting att ta på allvar och inse att det
kan gälla även andra anställda. Det är väl högst rim-
ligt att tro att detta har ett visst samband med det som
jag inledningsvis har pekat på. Det händer mycket,
det händer fort, och det händer på en gång.
Även om vi som politiker anser att vi har varit
tydliga i våra beslut hjälper det dåligt när mottagaren
av budskapet inte uppfattar det så. En så stor organi-
sation som Försvarsmakten ställer särskilda krav på
tydlighet och styrförmåga, annars känns förändring
hotfull och skapar motstånd. Men det går inte att helt
frigöra sig från känslan att det också finns ett annat
motstånd i denna organisation mot just denna föränd-
ring eller mot vissa delar av den.
Vare sig det handlar om otydlighet eller motstånd
är det helt avgörande för omställningens resultat att
möta och bemöta detta på ett bra sätt och undanröja
bådadera.
Drygt två år efter försvarsbeslutet 2000 och
knappt två år före försvarsbeslutet 2004 gäller det
därför att hålla fast vid den beslutade ominriktningen
och gå vidare.
Därför är det viktigt att visa på den uppslutning
kring riktning och mål som finns bland partierna i
riksdagen. Följaktligen tycker jag att det är lämpligt
att här och nu hälsa Moderaterna välkomna tillbaka
till Försvarsberedningen. Jag hoppas på ett givande
samarbete i det som är förberedelsen för 2004 års
försvarsbeslut.
Visst är det mycket kvar att göra. Och det är en
spännande period som vi befinner oss i nu. Utred-
ningar kommer att slutföras, Skolutredningen och den
om FRA. Den nya krisberedskapsmyndigheten har
just startat sitt arbete, och frivilligorganisationerna
har fått delvis nya villkor. EU:s framtidskonvent har,
om man ska tro pressen, mycket tankar om försvaret i
EU, till dels för mig lite aparta. Någonting måste
hända med relationerna mellan Fortifikationsverket
och Försvarsmakten. Däremot vet jag inte riktigt vad
jag ska säga om sotningen.
Vi måste komma längre när det gäller civilt-mili-
tärt. Då handlar det om samordningen mellan militära
och civila insatser internationellt och framför allt
inom krishanteringen. Det handlar om att värdera vår
egen militära utbildning på den civila marknaden när
det gäller meriterna och att samverka utbildningsmäs-
sigt. Det handlar om lagstiftningen, om vem som får
använda vilka resurser vid vilka tillfällen. Goda idéer
och förutsättningslös ansats är nödvändiga ingredien-
ser för att komma fram. Även här finns det en stor
samstämmighet mellan partierna.
När detta är sagt vill jag ändå göra några kom-
mentarer till reservationerna.
Jag kan instämma i att det ska framgå av budgeten
hur stort belopp som avsätts för internationella insat-
ser, men en majoritet i utskottet menar ju att det kan
ske under ett anslag. Jag vill påminna om att den
främsta anledningen till sammanslagningen av de
tidigare anslagen 6:1, det vill säga förbandsverksam-
heten, och 6:2, det vill säga internationella insatser,
till ett är att man på det sättet kan öka anslagskredi-
ten. Det var en väg att hitta en beredskap att snabbt
finansiera. Den är kortsiktig men var ändå en bra
lösning.
De moderata reservationerna bygger mycket på att
Moderaterna vill ha en större budgetram för försvaret.
Det är de ensamma om. Dessutom är Moderaterna
ensamma om att fortsätta tala om anpassning som om
det handlar endast om utökning och tillväxt. Efter
många års arbete, bland annat i Försvarsberedningen,
är övriga partier ense om att anpassning gäller uppåt
och nedåt, det vill säga precis vad ordet betyder.
Dessutom kräver Moderaterna i en reservation att
regeringen ska komma till riksdagen en gång om året
med en beskrivning riskerna för samhället och vad
det kräver av ändrad planering. Det tål att sägas en
gång till: Välkomna tillbaka till Försvarsberedningen,
Moderaterna. Där sysslar vi just med anpassning i
den gängse betydelsen av ordet och med bedömning
av säkerhetsläget. Och det sker i rapporter som av-
lämnas nästan varje år.
I ett par reservationer från Vänsterpartiet går man
ned på en detaljeringsnivå när det gäller lokalisering,
investeringar och finansiering som jag menar att
riksdagen kanske ska avhålla sig ifrån. Skulle den
iakttas konsekvent skulle resultatet bli en ohållbar
ordning.
Herr talman! Reservationerna till trots talar myck-
et för att det kan bli ett fruktbart samarbete framöver
till nytta för såväl Försvarsmakten som för Sverige.
Anf. 23 Erling Wälivaara (Kd)
Herr talman! Tone Tingsgård avslutar med att
säga att det kan bli ett fruktbart samarbete mellan
partierna. Jag är väldigt glad om det kan bli så att vi
verkligen får ett fruktbart och bra samarbete. För-
svarsfrågorna ska nämligen vara långsiktiga, och de
är oerhört viktiga.
Samtidigt gläder det mig att Tone Tingsgård talar
om att vi måste komma längre när det gäller civilt-
militärt samarbete. Det stämmer inte riktigt överens
med vad Miljöpartiet säger. Men
Socialdemokraternas överenskommelse med
Miljöpartiet om att skära ytterligare 6 miljarder från
försvarsbudgeten är väldigt oroande, inte bara för mig
som försvarspolitiker utan för folket ute på fältet. Det
blir en osäkerhet hos dem. Det vore väldigt
välgörande om Socialdemokraterna skulle kunna
säga: Detta steg är vi beredda att ta, men under en
längre period. Nu vet man ju inte om det handlar om
6 miljarder varje år eller under en femårsperiod. Det
vore klargörande om Tone Tingsgård här och nu i
kammaren kunde säga hur det blir i framtiden.
Anf. 24 Tone Tingsgård (S)
Herr talman! Det är alltid roligt att glädja någon.
Och jag är glad om Erling Wälivaara är glad. Jag
tycker inte att det är så väldigt svårt när det gäller
Kristdemokraterna. En del av de reservationer som de
har fogat till betänkandet är ju nästintill avskrifter av
propositionens texter.
När det gäller de 6 miljarderna ingår förvisso som
en punkt i uppgörelsen mellan regeringen, Vänster-
partiet och Miljöpartiet ett uppdrag till just Försvars-
beredningen att studera vad ett sådant nedskärnings-
alternativ skulle kunna innebära. Jag förutsätter att vi
gör som vi brukar göra i riksdagen, att vi först tar
ställning till det säkerhetspolitiska läget och sedan
bedömer insatserna och resurserna efter det.
Anf. 25 Erling Wälivaara (Kd)
Herr talman! Jag ska göra en kort kommentar till
Tone Tingsgårds uttalande om att en del av våra re-
servationer är avskrifter av regeringens budgetpropo-
sition. Om Tone Tingsgård läser Kristdemokraternas
motioner ser hon att vi under många år har hävdat
bland annat att man klart ska redovisa kostnaderna för
internationella operationer. Jag är glad över att det
finns med i regeringens proposition, även om vi inte
är nöjda när regeringen själv säger att det är godtag-
bart när det gäller försvaret men samtidigt säger att vi
måste öka detta. Detta har hamnat efter marinstrids-
krafter, flygstridskrafter och helikopterförbanden.
Man ger alltså sig själv först beröm. Men sedan ger
man sig själv ris. Man kan väl knappt säga att man är
stolt eller nöjd.
Anf. 26 Tone Tingsgård (S)
Herr talman! Jag tror att jag avstår från vidare
kommentarer eftersom jag inte tycker att det för sär-
skilt långt att diskutera detta. I sak står Erling Wäli-
vaara och jag oerhört nära varandra när det gäller
synen på vad vi ska använda försvaret till. Hur man
än vänder på det hela kan de 20 miljonerna till Kust-
bevakningen inte riktigt klara ut allt det som Erling
Wälivaara säger att han vill.
Anf. 27 Gunnar Hökmark (M)
Herr talman! Vi har nu under förmiddagen disku-
terat bland annat utrymmet, förmågan och kraften när
det gäller att ta itu med de olika gemensamma insat-
ser som ett bevarande och tryggande av freden i Eu-
ropa och olika delar av världen kräver.
Jag skulle vilja ställa en fråga till Tone Tingsgård
om något som hon berörde i sitt anförande: Är det
Tone Tingsgårds och Socialdemokraternas uppfatt-
ning att den militära kraften och förmågan i Europa är
tillräcklig för att möta de utmaningar som en bevarad
fred och en tryggad säkerhet ställer?
Jag ställer frågan mot bakgrund av sönderfallet av
det gamla Jugoslavien. Vi såg ju att de militära resur-
serna var otillräckliga och att ingenting kunde göras
förrän USA gick in. Vi ser det också inte minst, som
till exempel Lars Ångström tidigare här i dag pekat
på, när det gäller behovet av mer trupp och mer av
militära förband i Afghanistan. Han hade samma
synpunkter på det som borde kunna göras på Balkan.
Om Sverige fortsätter en utveckling där vi gradvis
drar ned våra militära resurser - det är det som sker
med nu gällande anslagsnivå - kommer vår förmåga
att bidra att bli mindre och mindre. Det innebär inte
bara att vår insats blir mindre, utan det blir också en
signal till andra länder som påverkar vårt utrikespoli-
tiska inflytande och kanske också andra länders bete-
ende. Ännu mer blir det helt klart så om man från
dagens nivåer ytterligare drar ned med de 6 miljarder
som finns. Självfallet blir då vår förmåga att bidra
väsentligt mycket mindre. Men det påverkar också
den samlade europeiska förmågan att möta de små
kriserna medan de är små och att delta i hanteringen
av de stora kriserna när de är akuta. Är det alltså
tillräckligt, eller behövs det mer?
Anf. 28 Tone Tingsgård (S)
Herr talman! Det är inte en helt lätt fråga som
Gunnar Hökmark ställer. Jag tror att det alltid är svårt
att utifrån de erfarenheter som man har gjort tänka sig
vad som ska krävas i framtiden. Men man kan väl
konstatera att till exempel det som man nu enats om
ska ingå i EU:s krishanteringsförmåga är vad de ingå-
ende länderna i dag tycker att man kan sträcka sig till.
Tillräckligt eller inte tillräckligt - ja, vi har ju nu
bestämt oss för att en stående styrka på ungefär
60 000 man är vad vi kan klara. Jag är oerhört med-
veten om att varje lands försvarsförmåga betyder
mycket för den samlade effekten så att säga. Det är
lite grann detta som är problemet. Inget land har nå-
gon extraarmé att ta till, utan man tar av det man har
att bidra med. Jag tror att det ändå är ett ganska högt
ställt mål som man har. Men självklart beror det på i
vilken situation man ska använda sin förmåga.
Anf. 29 Gunnar Hökmark (M)
Herr talman! Det som Tone Tingsgård sade är
egentligen att Europa enligt hennes uppfattning inte
har tillräckliga militära resurser och tillräcklig kraft.
Hon uttryckte det så att det som är anmält till det
militära styrkeregistret är det som länderna kan an-
mäla; någonting mer finns inte.
Jag tycker att detta är ett viktigt besked från Soci-
aldemokraternas talesman i den här debatten därför
att det är ett klarläggande om att Europa i ett av de
områden där vi står inför den stora utmaningen inte
gör tillräckligt. Från Tone Tingsgård till Lars Ång-
ström är det, det vill jag gärna säga, ett stort avstånd i
försvarspolitiken men det finns ändå en enighet om
att vi behöver kunna göra mer på den internationella
scenen där det konfliktförebyggande inte har lyckats.
Vi har sett hur begränsade våra resurser har varit
när det gällt att snabbt kunna göra något i Afghani-
stan. Vi ser hur svårt det är att vid sidan om det vi i
dag gör på Balkan kunna göra något annat i större
omfattning för freden i någon annan del av världen.
Vi ser att det fortsatt finns en europeisk oförmåga.
Jag tycker att det är bra om en gemensam norm kan
etableras för hur vi bör sträva efter att dimensionera
det svenska försvaret i framtiden. Detta understryker
att de synpunkter som vi har fört fram när det gäller
anslagen äger en betydande giltighet.
Jag vill ställa samma fråga till Tone Tingsgård
som jag har ställt till några andra i dag: Är det Tone
Tingsgårds och Socialdemokraternas uppfattning att
säkerheten och stabiliteten i vår del av världen har
stärkts genom att de tre baltiska länderna nu är på väg
in i Nato?
Anf. 30 Tone Tingsgård (S)
Herr talman! Jag vill något nyansera mitt förra
svar. Jag anförde då EU:s krishanteringsstyrka som
ett exempel och vill därmed egentligen peka på att
varje internationell organisation blir så stark som
delarna gör den. Detta gäller oavsett om vi talar om
EU eller om vi talar om FN, eller vad det nu kan
gälla.
Vi vet att vi har ett samordningsproblem med
andra. Såväl Sverige som andra europeiska länder är
oerhört angelägna om att bevara ett samarbete med
Nato på ett sådant sätt att det inte uppfattas som kon-
kurrens utan som ett komplement. Det är en del i den
här problematiken.
Vad gäller den sista frågan, om de baltiska repu-
blikernas Natoanslutning, vill jag bara helt kort säga
att jag har oerhört svårt att se något annat än att det
inte på något vis försämrar Sveriges säkerhetsläge.
Anf. 31 Eskil Erlandsson (C)
Herr talman! Jag skulle vilja börja med att for-
mellt yrka bifall till utskottets förslag i dess helhet i
betänkandet och avslag på samtliga reservationer.
Så här i min första debatt i egenskap av ordföran-
de i försvarsutskottet tänkte jag säga några ord om
hur jag ser på några försvars- och säkerhetspolitiska
spörsmål framöver och om vad jag tror är viktiga
faktorer då vi ska gå vidare i reformerandet av vårt
samhällsförsvar. Jag säger avsiktligt samhällsförsvar,
till skillnad från militärt försvar, civilt försvar eller
totalt försvar.
Jag är, som nämnts flera gånger här i debatten,
övertygad om att vi lever i en ny säkerhetspolitisk
verklighet. Jag anser att samhällets sårbarhet i dag är
det allra största hotet mot medborgarnas säkerhet och
trygghet. I dag är det minst sannolika hotet att Sveri-
ge blir föremål för ett väpnat angrepp från någon
annan stat. Av detta kan vi emellertid inte dra slutsat-
sen att vi inte längre behöver det militära försvaret
men det återkommer jag till.
Den nyss beslutade utvidgningen av Nato, herr
talman, innebär ett klart positivt element när vi ska
bedöma vår säkerhetspolitiska situation. Fler med-
lemmar i EU kommer att verka i samma riktning.
Rysslands allt bättre förhållande till Nato och USA
och till västvärlden i stort ska inte heller glömmas.
Men samtidigt som allt detta positiva sker ser vi
ständigt nya exempel på terrordåd runtom i världen.
Ingen vet i vilket land nästa attack kommer att
genomföras. Detta är bara ett exempel på de nya hot
som vi har att ta på största allvar när vi planerar vårt
samhällsförsvar.
Samhällets sårbarhet ökar i sig möjligheterna för
den som vill utnyttja de så kallade asymmetriska
hoten, som det visst heter nuförtiden och ett nytt
begrepp som jag fått lära mig - det vill säga att lyckas
i sitt uppsåt att skada, eller åtminstone hota att skada,
viktiga samhällsfunktioner och därmed åstadkomma
osäkerhet, otrygghet och förvirring.
Från att försvar historiskt har handlat om militärt
försvar av territoriet handlar det i dag också om något
mycket mer. Det tycker jag att vi ska kalla för sam-
hällsförsvaret. Visserligen har vi inom totalförsvars-
begreppet också haft ett civilt försvar för att stödja
det militära, men i dag är alltså situationen en annan.
En grundläggande förutsättning för att vi ska kunna
utveckla bästa möjliga samhällsförsvar är ett utökat
och framför allt utvecklat samarbete mellan våra
myndigheter. Det duger inte längre att varje myndig-
het dyker ned i sina egna stuprör och gör det bästa de
förmår på egen hand. Det måste till en helt ny syn där
den samlade nyttan för samhället är det som räknas
och där vårt militära försvar har en uppgift som
kommer att öka i betydelsen, nämligen den att stödja
det civila samhället. Självklart, för att det inte ska
uppstå något missförstånd i det här sammanhanget,
ska det fortsatt även finnas en klar gräns när det gäller
att använda våra militära resurser.
Jag ser därför med stor förväntan fram emot re-
sultatet av den försöksverksamhet som nu pågår på
Gotland, det så kallade Gotsamprojektet, där just
samverkan mellan myndigheter ska utvecklas. Jag är
övertygad om att myndigheter som får möjlighet att
samarbeta under vardagsförhållanden har mycket
större möjlighet att lyckas när det kommer till extra-
ordinära förhållanden där just förmågan till samver-
kan är den kanske allra viktigaste ingrediensen för att
lyckas.
Jag kommer, så gott jag förmår, att se till att ut-
skottet även fortsättningsvis kommer att följa för-
söksverksamheten på Gotland noga. Detta tycker jag
är extra angeläget för utskottet eftersom initiativet till
försöksverksamheten kom från ett enigt försvarsut-
skott.
Herr talman! På många områden behövs en ännu
bredare samverkan. Jag tänker på näringsliv och or-
ganisationer av olika slag. Alltmer av verksamhet
som tidigare bedrivits och ägts av samhället drivs nu
av privata företag och organisationer. Jag tänker på
energiförsörjningen, telekommunikationerna, järn-
vägstrafiken - bara för att ta några exempel. Inte
sällan är dessutom dessa företag delvis eller kanske
rentav helt ägda av utländska intressen, och ofta är
beroendet ömsesidigt. Därför ser jag det som ett vik-
tigt mål att på så många områden som möjligt söka
åstadkomma strategiska partnerskap mellan samhälle
och näringsliv.
Herr talman! Mycket av vårt trygghetsskapande
arbete sker i allt större utsträckning i internationell
samverkan, militärt såväl som civilt. För mig som
centerpartist är det internationella engagemanget
centralt, ett samhälle där människor kan känna trygg-
het kan i dag skapas bara i samverkan med andra
länder. Därför ska Sverige utveckla sina förutsätt-
ningar, ekonomiskt, materiellt och kunskapsmässigt
för att kunna öka det internationella engagemanget.
Sverige har ett gott anseende för internationella insat-
ser, och det har vi skapat oss under många årtionden.
Detta förpliktar även för framtiden.
Jag inser givetvis att deltagandet i internationella
fredsframtvingande insatser kommer att innebära att
vi också kan bli mer utsatta för hot från krafter som
inte gillar vad vi gör tillsammans med andra. Detta
kan emellertid aldrig få stoppa oss från att ta vårt
ansvar för fred och säkerhet i vår omvärld. Vi får inte
glömma att det är bättre att få stopp de här konflikter-
na där de uppstår än att riskera spridningseffekter där
vi inte kan veta var det hela slutar. Det bästa är natur-
ligtvis om vi kan bidra till att konflikt aldrig kommer
att utvecklas till väpnad strid. Därför är det viktigt att
vi även deltar i förebyggande insatser. Humanitär
hjälp och diplomatiska insatser insatta i rätt tid kan
lyckas, även om det ibland synes ganska hopplöst.
Men låt oss aldrig sluta tro på möjligheten till att
förnuftet segrar.
Inte minst för vår Försvarsmakt kommer de inter-
nationella insatserna att bli en allt större uppgift,
kanske till och med den uppgift som kommer att vara
den mest kvalificerade framöver. Möjligen blir det
nödvändigt att göra en tyngdpunktsförskjutning i
kraven för att vi ska kunna klara vår del av de inter-
nationella fredsfrämjande uppgifterna på ett accepta-
belt sätt. Jag känner på mig att vi klarar att delta i
fredsframtvingande insatser även i framtiden till-
sammans med andra länder. När vi gör det blir vi
samtidigt bra rustade att möta eventuella väpnade
angrepp mot vårt eget land.
Herr talman! I en situation då allt färre av en ål-
dersgrupp faktiskt behövs inom värnpliktssystemet
blir frågan om folkförankring av vårt försvar och
säkerhetsbyggande inte lika självklart som det var på
den tiden då i princip alla vapenföra män togs i an-
språk. Detta faktum minskar emellertid inte behovet
av folklig förankring och ett brett engagemang. De
frivilliga försvarsorganisationerna har i detta sam-
manhang spelat en avgörande roll, och jag hoppas att
de även i framtiden ska kunna spela en avgörande
roll. Hemvärnet, bilkårister, Blå Stjärnan, Röda kor-
set, bara för att nämna några, har alltså fortfarande en
viktig roll att spela. Jag tror att vi också behöver ta till
vara organisationer vars verksamhet kan ha betydelse
på nya områden med bäring på den vidgade hotbild
som vi i dag har. Försvarsmakten och Krisbered-
skapsmyndigheten har en viktig uppgift att ta fram
kriterier för vilka organisationer som i framtiden ska
räknas in och vara berättigade till bidrag från sam-
hällets sida.
Avslutningsvis, herr talman, vill jag påstå att vi på
intet sätt är färdiga med arbetet att omforma vårt
totalförsvar till ett modernt samhällsförsvar där sam-
verkan mellan myndigheter och näringsliv och orga-
nisationer är en gemensam strävan, medan Försvars-
makten alltmer kommer att inriktas på att stödja det
civila samhället och delta i internationella insatser.
Försvarsbesluten 1996 och 2001 utgör viktiga steg på
vägen, men fler steg måste tas. Min förhoppning är
att detta ska bli möjligt och att det ska komma fram i
större politisk konsensus än vad som varit i de tidiga-
re försvarsbesluten. Centerpartiet har tillsammans
med regeringen tagit det fulla ansvaret för de två
senaste besluten. Jag är stolt över att mitt parti har
orkat stå emot den press som det inneburit att genom-
föra de stora organisatoriska förändringar som har
skett sedan mitten av 1990-talet. Visst skulle det
kännas naturligt - när vi nu ska gå vidare i byggandet
av ett bra samhällsförsvar som tar hänsyn såväl till
dagens som till framtidens hot och inte bara ett för-
svar för att utkämpa gårdagens krig - att flera av
riksdagens partier ville ta det fulla ansvaret. Min
ambition är i vart fall att vi ska kunna se en sådan
utveckling.
Anf. 32 Carl-Axel Roslund (M)
Herr talman! Min militära erfarenhet inskränker
sig till att jag var hornblåsare på Älvsnabben, en nog
så viktig funktion i händelse av ofred, tror jag. Efter-
som jag är ny i riksdagen och därmed i utskottet ska
jag avhålla mig från att gå in alltför mycket i detalj-
diskussioner, utan jag vill i stället försöka förmedla
den känsla som alltmer sprider sig hos vanligt folk,
känslan av att samhället sviker.
Vårt samhälle är ju unikt på många sätt, kanske
mest därför att ordet trygghet har en så enorm bety-
delse för svenska folket. Vi har som regel, utan att
knota alltför mycket, betalt världens högsta skatt för
att få trygghet inom alla områden. Man skulle kunna
säga att det är någon form av samhällskontrakt.
Men nu ser vi hur tryggheten raseras på område
efter område. Står man i kö till en barnomsorgsplats
finner man att den inte finns. Alltför många väntar på
en plats inom äldreomsorgen och kan inte få någon.
Köerna inom sjukvården är ju bekanta. Ringer man
polisen kommer de inte. Och nu ser vi hur vårt för-
svar alltmer urholkas.
Herr talman! Det leder till att folk tappar tron på
vårt samhälle. Statsmakten bryter ju det här samhälls-
kontraktet, och vi ser effekterna av det i form av fusk
på alla områden. För varför ska jag hålla min del när
inte samhället håller sin del?
När man läser handlingarna, herr talman, ser man
att det pratas om sämre grundutbildning för värnplik-
tiga. Det är stora brister inom officerskåren. Marinen
har kraftigt reducerats. Materialanskaffning senare-
läggs. Flygutbildning minskas och senareläggs. Pilo-
terna får mindre flygtimmar, och det är till och med
så illa att helikopterpiloter inte har fått flyga på sex
månader. Effekterna blir naturligtvis att både piloter
och tekniker flyr försvaret. Och allt detta sker i namn
av besparing. Jag tillåter mig att fråga: Är det verkli-
gen en besparing? Vad kostar det inte att utbilda nya
piloter i stället för de som lämnar?
Så här kan man fortsätta att läsa handlingarna sida
upp och sida ned. För mig är det en ganska bekläm-
mande läsning om vår förmåga. Jag frågar mig: Hur
ska vi kunna möta ett hot, varifrån det än kommer?
Jag tycker att vi sviker de grundbultar som samhället
vilar på: det sociala skyddsnätet, ordningsmakten och
framför allt förmågan att försvara oss vid ofred och
katastrofer. Jag menar att nu är det kortsiktiga säker-
hetspolitiska bedömningar som styr, för, visst, för
tillfället är det ju lugnt.
Herr talman! Jag är historielärare i botten, och jag
har ofta fått frågan av mina elever: Varför ska man
läsa historia? Mitt svar har alltid varit: Jo, för att vi
ska lära av de misstag vi har begått, så vi inte uppre-
par dem om och om igen.
Jag tycker att det nu tecknas samma bild som efter
första världskriget. Då skulle det ju aldrig mer bli
krig. Vi rustade ned oerhört snabbt, och vi vet hur det
gick. Det tog 20 år och sedan blev det ett storkrig
igen. Sverige var helt oförberett, och vi var faktiskt
inte färdigrustade förrän kriget var slut.
Jag betvivlar inte vår omvärldsbevakning. Det är
säkert skickliga människor som gör ett bra jobb. Men
i ärlighetens namn: Vem kunde förutsäga murens fall,
åtminstone att det skulle ske så snabbt? Vem kunde
förutsäga att Sovjetstaten så totalt skulle braka sam-
man? Och vem kunde i sin vildaste fantasi föreställa
sig en händelse som den 11 september? Hot dyker
upp snabbt och oannonserat.
Förutom det läge vi har i dag har vi fått höra att
det ska ske en ytterligare neddragning, med 6 miljar-
der kronor årligen. Det är vad stödpartierna kräver.
Socialdemokraterna har tvingats till detta för att be-
hålla makten - makten måste få lov att kosta. Och
notan den skickar man som vanligt till svenska folket.
Herr talman! Jag är oroad, allvarligt oroad.
Dokument
Beslut
Anslag till försvar och beredskap mot sårbarhet (FöU1)
Riksdagen godkände regeringens förslag om 44,7 miljarder kronor i anslag till försvar och beredskap mot sårbarhet för 2003. I anslaget till Försvarsmakten har beräknats ca 1,2 miljarder kronor för fredsfrämjande truppinsatser. Det nya politikområdet Skydd och beredskap mot olyckor och svåra påfrestningar får ca 1,2 miljarder kronor. Riksdagen godkände också några regeringsförslag om Försvarsmaktens organisation. En ny enhet, som kallas Livgardet, organiseras tidigast den 1 januari 2004. Den består av dels det nuvarande Livgardet, dels Försvarsmaktens centrum för internationell verksamhet (Swedint). Operativa insatsledningen - som är en särskild organisationsenhet på central nivå i Förvarsmakten - blir en del i Försvarsmaktens högkvarter. Inriktningen för Muskö örlogsvarv i Haninge ändras. Så länge verksamheten vid Muskö inte kan föras över till privatägd industri ska verksamhet även i fortsättningen bedrivas i Försvarsmaktens regi.
- Utskottets förslag till beslut
- Bifall till propositionen. Avslag på motionerna.
- Riksdagens beslut
- Kammaren biföll utskottets förslag