Svenskt kärnbränsle till Sellafield
Anförandelista
- Hoppa till i videospelarenAndreas Carlgren (C)
- Hoppa till i videospelarenWiwi-Anne Johansson (V)
- Hoppa till i videospelarenPer Bolund (Mp)
- Hoppa till i videospelarenAndreas Carlgren (C)
- Hoppa till i videospelarenWiwi-Anne Johansson (V)
- Hoppa till i videospelarenPer Bolund (Mp)
- Hoppa till i videospelarenAndreas Carlgren (C)
- Hoppa till i videospelarenWiwi-Anne Johansson (V)
- Hoppa till i videospelarenAndreas Carlgren (C)
Protokoll från debatten
Anföranden: 9
Anf. 33 Andreas Carlgren (C)
Anf. 34 Wiwi-Anne Johansson (V)
Anf. 35 Per Bolund (Mp)
Anf. 36 Andreas Carlgren (C)
Anf. 37 Wiwi-Anne Johansson (V)
Anf. 38 Per Bolund (Mp)
Anf. 39 Andreas Carlgren (C)
Anf. 40 Wiwi-Anne Johansson (V)
Anf. 41 Andreas Carlgren (C)
den 2 oktober
Interpellation
2007/08:30 Svenskt kärnbränsle till Sellafield
av Wiwi-Anne Johansson (v)
till miljöminister Andreas Carlgren (c)
Så ska då alltså 4,8 ton svenskt utbränt kärnbränsle från den sedan länge stängda forskningsreaktorn R 1 forslas till Sellafield för behandling. Ca 1,8 kilo plutonium ska skiljas från uranet, som ska återbördas till Sverige, och av plutoniet är det meningen att man ska tillverka så kallat MOX-bränsle (mixed oxide fuel) som ska användas i Oskarshamnsverken.
Det svenska avfallsbehandlingsprogrammet är inte anpassat för den här typen av avfall. Och avfallsproblemet är som bekant inte heller löst när det gäller det utbrända bränslet från de reaktorer som nu är i bruk. Detta visar med all önskvärd tydlighet det okloka i att producera ett avfall som ingen vet hur det ska kunna tas om hand på ett ansvarfullt sätt.
SKI påstår att upparbetningen gör det anpassat för svenskt förvar. Men Svafo vill inte ta tillbaka det högradioaktiva restavfallet som produceras vid upparbetningen. Anledningen är att de inte ser någon möjlighet att slutförvara det här. Det är en liten men viktig skillnad. I det här fallet löses problemet genom ett utbyte med annat plutoniumkontaminerat avfall.
Hanteringen i Sellafield har fått mycket kritik. Irländska sjön är svårt förgiftad och radioaktiva isotoper från anläggningen har påträffats långt upp i Östersjön och utefter Norges kust ända upp till Ishavet. Kanske är det under sådana omständigheter inte märkligt att transporten – av säkerhetsskäl – omges av hemlighetsmakerier. Detta är ju också en av kärnkraftens baksidor: att den kräver säkerhetsåtgärder som är svåra att acceptera i en demokrati.
Svensk politik har hittills byggt på två viktiga principer:
- använt kärnbränsle ska inte upparbetas;
- varje land ska ta hand om sitt eget avfall.
Mina frågor till miljöministern blir:
1. Är miljöministern beredd att acceptera att man bryter mot dessa principer?
2. Avser miljöministern att förhindra att detta ärende blir prejudicerande och liknande transporter inte upprepas?
3. England har inte något slutförvar för det avfall som Sverige planerar att lämna efter sig i Sellafield. Om så sker bryter man mot strålskyddslagen § 20. Avser miljöministern att ta initiativ för att förhindra detta lagbrott?